KUNGL. SV. VET. AKADEMIKNS HANDLINGAR. BAND 37. N:0 5. 31 



2. ^h sågs förmodligen samma individ på samma plats. Den jagade flygande om- 

 kring (sprang ej, såsom Borries anmärker) och sågs också klättra omkring bland grenarna 

 af skogshrynets unga granar. Sedan jag en stund varit upptagen på annat håll, fann jag 

 den vid min återkomst gräfvande och med bättre resultat än under gårdagen. Hålan 

 blef strax därpå färdig, och stekeln flög bort för att hämta bytet, en korsspindel, som 

 låg gömd mellan toppbladen af en mjölonriskvist. Flygande i korta satser, bar han spin- 

 deln till närheten af hålan, där han, gående baklänges, släpade den på vanligt pompilid- 

 sä-tt. Afven in i hålan släpades den på samma sätt {ej vid spinnvårtorna). Stekeln 

 började stänga genom att rifva, ned sänd från gångens väggar, hvarvid han infångades. 

 Agget var fästadt vid bakkroppens högra sida på den på vänsti'a sidan hvilande spindeln. 

 Håhin hade ett djup af 55 mm. 



3. Sommaren 1902 visade sig denna stek el för första gången ^h. Först ^^/t hade 

 jag emellertid tillfälle till några iakttagelser. Ett stort exemplar af denna stekel sågs då 

 på sandstranden utanför skogsbrynet flyga med oroliga svängar omkring öfver sanden, 

 när jcig närmade mig. I sin tvärkastande flykt erinrade han mycket om Ceropales. Stun- 

 dom slog han ned på sanden, men var mycket skj^gg. Då jag aflägsnat mig några steg, 

 befanns det, att han hade sitt rof, en korsspindel, liggande på sanden just bredvid den 

 plats, där jag suttit. Han kom nu fram och bar spindeln ett stycke, därvid fasthållande 

 honom vid en af framhöfterna, med spindelns hufvud vändt uppåt, och själf springande 

 baklänges. I närheten hade han sin håla, hvilken han nu gaf en sista afputsning, hvar- 

 efter han bar in spindeln, på samma sätt som användes vid ofvan beskrifna transport {ej 

 vid spinnvårtorna). Stängningen utfördes sä, att stekeln hämtade sand vid ingången, 

 hvarefter han, åkande baklänges ned, rakade sanden med sig, hvilket upprepades, till dess 

 gången var nästan fylld, då också kanterna af den tillhårdnade ytsa-nden kring ingången 

 nedbrötos. Spindeln befanns sedan ligga på i"yggen i cellen, med hufvudet inåt. Agget 

 var ej fästadt på spindeln, utan pa sanden, som bildade cellens inre vägg. Jag framhåller 

 särskildt, att denna egendomliga plats för ägget ej berodde pä någon rubbning vid upp- 

 gräfningen, utan på något felaktigt tillvägagående af stekeln, som i andra fall visade sig 

 fästa, sina ägg på rätta sättet. 



4. "^^h sågs samma stekel flygande fortskaffa sitt byte, en liten korsspindel, slå 

 ned i närheten af sin håla' och, fortfarande fasthållande rofvet vid höften, bära in det, 

 dä.rvid ej, såsom andra Pompilider, gående baklänges, utan rätt fram. 



5. Samma stekel sägs ett par timmar därefter dels flygande fortskaffa, dels bak- 

 länges släpa en något större korsspindel, denna gång en hane. Den insläpades också 

 baklänges, fasthållen vid höften. Medan stängningen pågick inuti hålan medelst sandens 

 nedrifning från väggarna, uppgräfdes spindeln, som låg på ena sidan och bar ägget på 

 den uppåtvända sidan af abdomen. Hålans djup var 38 mm. Spindeln lades nu utanför 

 hålan, hvars inre del lämnats oskadad. Stekeln kom strax fram och berörde spindeln, 

 gick därpå ned och stängde omsorgsfullt den tomma hålan, hvarefter han flög bort utan 

 att bry sig om spindeln. Helt annorlunda handlade under liknande förhållanden en 

 stekel af samma art, med hvilken Ferton ^) gjorde samma försök. Denna stekel kom 



1) 1891, sid. 13. 



