KUNGL. SV. VET. AKADEMIENS HANDLINGAR. BAND 37. N:0 5. 33 



Det var synbarligen en kläckningsplats, och här, liksom i många andra fall, visar det sig, 

 att steklarna ogärna aflägsna sig från kläckningsplatserna, utan tendera att bilda kvasi- 

 kolonier med fasta boplatser år efter år. 



En af honorna sågs gräfva håla i den lösa sanden. Arbetet afbröts ibland af ori- 

 enteringsslag, hvarvid hon först flög i korta satser kring boets närmaste omgifningar, 

 därvid hon från mjölonkvistar och andra öfver marken upphöjda föremål liksom tog en 

 öfverblick af marken däromkring, hvarefter arbetet fortsattes. Vid ett tillfälle började 

 hon flyga i bukter tämligen långsamt och lågt öfver marken, först i hålans närhet och 

 småningom längre bort till omkring 2 meters afstånd åt ena sidan, hvarefter hon ännu 

 en gång flög fram till hålan, där hon plötsligt vek af och flög uppåt skogen. Efter en 

 lång stunds förlopp visade hon sig åter, bärande en liten korsspindel, med hvilken hon 

 flög i korta satser fram till kanten af grästorfven, som i skogsbrynet begränsade den 

 lösa sanden. Här klättrade hon först upp och lade bytet mellan toppbladen af en mjölon- 

 kvist, men då hon nästan i samma ögonblick fann gömstället upptäckt af en myra, sprang 

 hon med sitt byte baklänges uppför en liten gran och därifrån öfver till en närstående 

 ungtall, där spindeln fästes mellan några uppåtriktade barr. Nu vidtog en af dessa tåla- 

 modspröfvande, ändlösa putsningsprocesser och därefter en hvila, som hotade att bli allt- 

 för långvarig, hvarför jag tillgrep ett ofta med framgång försökt medel, nämligen att 

 med en lätt skur af sand väcka stekeln ur hans dvala. Sedan han först öfvertygat sig 

 om att spindeln var säkert fästad, började han äfven här en orientering, i det han kröp 

 omkring på kvisten och därefter till några närsittande kvistar, innan han flög ned för att 

 afsluta arbetet med hålan. Denna rasade emellertid igen, och jag afbidade ej den nyas 

 gräfning. 



10. En rujljjes-hona sågs Vt, flygande i korta satser, hemföra en korsspindel (er"), 

 hvilken nedbärs och begrafdes pä vanligt sätt. Innan stängningen var fullbordad, fram- 

 drogs spindeln med en pincett, så att hålans inre del förblef orubbad. Spindeln lades 

 framför hålan, dit snart stekeln återvände och berörde honom med atennerna, hvarefter 

 den afbrutna stängningen fortsattes och afslutades, fastän hålan var tom. Under tiden 

 kom emellertid en annan rujipes-hon-A och tillägnade sig spindeln, som hon baklänges 

 släpade bort till en ung tall och uppför dess stam, hvarefter spindeln gömdes mellan 

 några uppåtriktade barr på en omkring 1,80 m. öfver marken sittande kvist. Stekeln 

 inpräglade platsen i minnet genom att först klättra omkring på denna kvist, därefter på 

 närsittande kvistar, hvarefter i flykten några svängar fram och tillbaka mellan grenarna 

 gjordes, innan stekeln flög bort. 



Salius sanguinoleiitus Fab. 



Redan vid ett föregående tillfälle ^) har jag omnämnt, hurusom jag i Östergötland 

 haft tillfälle att se denna sällsynta stekel likt andra pompilider sökande ströfva omkring på 

 marken samt intränga i dess skrymslen och håligheter. Sedan dess har jag haft tillfälle 



1) 1900, sid. 194. 



K. Sv. Vet. Akad. Handl. Band 37. N:o 5. 5 



