34 ADLERZ, LEFNADSFÖEIIÅLLANDEN INOM FAMILJERNA POMPILIDAE OCH SPHEGIDAE. 



att under de följande somrarna iakttaga några exemplar af samma stekel på Alnö i Me- 

 delpad, där de i ett sandigt skogsbryn en och annan gång ströko fram öfver de platser, 

 dilr öfriga pompilider hade sin ständiga uppehållsort. Endast några få ögonblick stannade 

 de för hvarje gång, blott helt flyktigt undersökande marken, hvarefter de färdades vidare. 

 En sak framgick dock tydligt af stckelns beteende, nämligen att, om denna stekel är en 

 parasit hos andra arter, hans parasitiska metod måste vara en helt annan än den af Cero- 

 2)ales använda. Emellertid har kand. J. C. Nielsen i Köpenhamn benäget fästat min 

 uppmärksamhet på några notiser rörande Salius, hvilka jag här nedan anför, enär de torde 

 innefatta allt, som hittills offentliggjorts om släktets lefnadsförhällanden. 



Den första af dessa notiser är ett helt kort meddelande af G. Brischke i Ent. 

 Nachrichten VI Jahrg. 1880, sid. 27. Där uttalas, med hänvisning till ett tidigare och 

 för mig okändt meddelande i Kraatz' Monatsblätter för 1876, en förmodan angående 

 förhållandet mellan larven af Salius sanguinolentus och spindlarna, som tycks åsyfta, att 

 Saliuslai'ven skulle lefva såsom parasit på fritt kringlöpande spindlar. 



Ferton ^) säger, att denna stekel i sitt lefnadssätt ej afviker från andra pompilider. 

 Han har sett honom jaga en spindel, som dock undkom, så att F. ej kan upplysa om 

 dess namn. Han har vidare funnit en kokong af denna stekel i ett Helix-skal, hvars 

 öppning var tillsluten med växtaffall och jordsmulor. Han beskrifver kokongen, ur hvilken 

 stekeln sedermera kom fram. 



Slutligen har Peckham i kap. V af sitt värdefulla arbete ^) under rubriken »Two 

 spider hunters» omtalat bl. a. en Salius-art, nämligen ^S. conicus Say., af hvars lefnads- 

 vanor möjligen några slutsatser kunna dragas i fråga om den europeiska artens. Peckham 

 har sett Salius coivicus öfverfalla och förlama Lycosider på vanligt pompilidsätt och där- 

 efter baklänges släpa dem vid ett ben in i sin håla. Vid jakten begagnar Salius aldrig 

 sina vingar, utan springer med yttersta liflighet. Peckham anser, att de af denna art 

 behandlade spindlarna ej blott äro förlamade, utan döda, enär han flera dagar efteråt ej 

 kunde märka några lifstecken hos en sådan. Men härvid är att märka, att P., genom att 

 skilja stekeln från bytet och åter låta honom taga det i besittning, bringat stekeln att 

 sticka samma spindel två gånger. Det tycks mig vara förhastadt att af dessa spindlars 

 tillstånd sluta, att stekeln alltid skulle döda sitt byte. 



Ceropales raaculata Fab. 



Släktet Ceropales är hittills det enda af familjen, om hvilket man med visshet vet, 

 att det ägnat sig åt ett parasitiskt lefnadssätt. Förmodanden ha visserligen icke saknats, 

 att så skulle vara förhållandet äfven med några andra släkten, särskildt sphegidsläktet 

 Nysson, men någon fullständig bekräftelse därpå har ännu ej vunnits. Att Ferton ^) sett 

 Nysson dimidiatus sitta på lur utanför hålor, tillhöriga Gorytes elegans, och intränga i 



1) 1897, sid. 18. 



2) 1898, sid. 53. 

 ") 1901. sid. 107. 



