KUNGL. SV. VET. AKADEMIENS HANDLINGAR. BAND 37. N:0 5. 43 



2. En Oxyhelus, som kommer flygande med sitt rof och slår ned på sanden i när- 

 heten af sin håla, är en mycket mer i ögonen fallande insekt, än den man såg syssla 

 med hålans gräfning. Han ser nu ungefär dubbelt så stor ut, hvilket beror därpå, att 

 den burna flugans kropp tycks vara en fortsättning af hans egen. I korta flyktsatser 

 närmar han sig hålan, af hvilken ofta ej ett spår kan skönjas i sanden, men hvars ingång 

 ibland markeras af en svag insänkning. På nära håll kan man tydligt se, att stekeln, då 

 han börjar krafsa bort sanden från ingången, hvilar på de två bakre benparen, och att 

 flugan således uteslutande bäres på gadden. Hennes rygg är vänd nedåt, och det framåt- 

 vända hufvudet skymmes af stekelns abdomen. 



3. I flera fall passade jag på, just då stekeln höll på att krypa in, att med en 

 pincett gripa tag i ett ben på flugan och hastigt på detta sätt föra både stekeln och 

 hans rof framför en lupp. Därvid kunde tydligt ses, huru stekeln under ki'ökning af 

 kroppen drog ut gadden, som var inborrad på det af Ferton uppgifna stället, i bröstets 

 främsta del. 



4. I några fall, sedan stekeln flugit bort, lades flugan vid ingången, hvarefter 

 stekeln snart åter infann sig, grep flugan och stack in sin gadd i hennes thorax under 

 krökning af kroppen. Gadden instacks därvid ej alltid i bröstet, utan ibland i sidan af 

 thorax, men alltid äfven nu så, att flugans hufvud vändes framåt. I ett par fall fram- 

 räcktes flugan med pincetten, hvarvid stekeln grep den i flykten, stack in gadden lika- 

 ledes i flykten och bar ned rofvet på vanligt sätt. 



5. I några fall ströddes sand till ett par mm. tjocklek öfver ingången, hvilket ej 

 vållade stekeln någon svårighet att återfinna den. Först då sandlagret gjordes tjockare, 

 bortåt 1 cm., blef han tveksam och flög mot vanligheten några ögonblick däröfver, innan 

 han slog ned. Han slog i detta fall ej ned midt öfver hålan såsom eljest, utan i kanten 

 af det ditströdda sandlagret, ett par cm. på sidan om ingången, och försökte gräfva sig 

 ned där. Sedan försökte han, likaledes vid kanten, på en annan sida, men vid en pro- 

 menad midt öfver sandlagret stannade han plötsligt midt öfver ingången och tycktes ha 

 full visshet om att den var där, enär han utan tvekan gräfde sig ned. 



6. Några Oxybelus-celler undersöktes. N:r 1 innehöll 4 flugor, alla med hufvudena 

 vända inåt, men för öfrigt utan regelbundet läge. På den innersta fanns stekelns ägg, 

 långt och smalt, fästadt vid strupens midtlinie, med den fria ändan riktad bakåt och 

 utåt, utanför frambenet på samma sida. På den yttersta flugan satt en liten Miltogramma- 

 larv, som ätit sig in i flugans strupe, på samma ställe således där Oxybelus fäster sitt 

 ^gg- N:r 2 innehöll 4 flugor, men hvarken &gg eller larv. Den sist inburna flugan 

 rörde f rambenen. N:r 3 innehöll 7 flugor; den innersta bar stekelns ägg. N:r 4 inne- 

 höll 5 flugor, af hvilka alla rörde benen och en dessutom snabeln; ingen bar något 'ågg. 

 Alla flugorna undersöktes noggrant, men ingen skada på deras thorax eller någon annan 

 kroppsdel kunde upptäckas. 



