KUNGL. SV. VET. AKADEMIENS HANDLINGAR. BAND 37. N:0 5. 51 



Från midten af juni förekommer denna art ganska allmänt på sandmarken vid 

 Bänkåsviken på Alnö och äfven på andra ställen i Medelpad. Några enskilda iakttagelse- 

 fall anföras här nedan. 



1. ^"/e sågs en stekel af denna art gräfva en håla i en sandbacke, hvarefter han 

 gjorde några orienteringsslag i flykten öfver hålan och dess närmaste omgifningar. Han 

 flög sedan bort utan att stänga. Följande dag var hålan stängd, men något byte kunde 

 vid uppgräfningen ej anträffas. 



2. ^Ve sågs en T. pectinipes gående bära en stor gräshopplarv, betydligt större än 

 stekeln själf. På nära håll kunde tydligt ses, att gräshoppan, som släpades med buksidan 

 nedåt, fsisthölls vid antennerna af stekelns mandibler. Stekelns bakben stöddes mot gräs- 

 hoppans kropp, medan de två främre benparen utförde gångrörelser. (Jfr Nielsens 

 uppgift.) 



3. ^h såg en stekel af samma art släpa en ganska stor gräshopplarv, som fasthölls 

 vid antennerna och drogs pä ryggen, under det dess bakre ända räckte långt bakom ste- 

 keln. Denna stekel flög ej med bytet, såsom T. unicolor, utan foi'tskaö"ade det hälft 

 gående, hälft hoppande, d. v. s. med m3'cket korta flyktsatser. Bytet släpades ned i en 

 öppen håla, och stekeln började stänga, hvadan således cellen nu var fullt provianterad. 

 Då den uppgräfdes, befanns den innehålla två stora gräshopplarvcr, af hvilka den ena 

 bar stekelns 'ågg fästadt tvärsöfver bröstet, mellan l:a och 2:a benparen. Dessa gräshopp- 

 larver voro föga fullständigt förlamade. Både antenner och ben voro rörliga, mellanbenen 

 minst. Hoppbenen voro de rörligaste. Då gräshopporna blifvit ställda på sina fötter och 

 bakkroppen berördes, kunde de göra hopp till en längd af ett par cm. Mest förlamade 

 tycktes mundelarna vara, ty käkarna rördes ej, men den ena rörde palperna något vid 

 retning. Andningsrörelserna voro kraftiga. 



4. En jagande stekel af denna art iakttogs '^/i på en med gles växtlighet bevuxen 

 sandmark. Genom att kretsa omkring honom på något afstånd sökte jag med mina steg 

 skrämma gräshopporna fram till honom. I ett fall kastade han sig blixtsnabbt öfver en 

 gräshoppa, som slog ned i hans närhet, men hon räddade sig med ett språng. 



5. "^/7 sågs en stekel af samma art med yttersta liflighet springa omkring bland 

 den glesa växtligheten på sand marken. Plötsligt kastade han sig öfver en gräshopplarv, 

 som med stekeln fasthängande vid sig gjorde ett väldigt språng och omedelbart därefter 

 ännu ett, fastän svagare. Nu sågs, att stekelns gadd trängt in i gräshopplarvens bröst 

 (punkten kunde ej noggrant iakttagas), hvarvid denna med en darrande rörelse rätade ut 

 sina bakben och sedan ej vidare rörde sig. Stekeln grep strax därefter tag i bytets an- 

 tenner och fortskaffade det i mycket korta, nästan hoppande flyktsatser. Ofta hvilade 

 han sig under vägen, som gick rakt uppför en brant backsluttning, där han, 15 steg från 

 jaktstället, lade gräshoppan vid mynningen af sin öppna håla, gick in och nedifrån drog 

 ned rofvet vid antennerna. Den yttre mynningen af hålan befanns efter ett par timmar 

 stå öppen, men längre in var gången sluten med sand. Ägget var fästadt som hos n:r 3. 



6. En af de sista dagarna i juli sågs en stekel af denna art ströfva omkring på 

 jakt och därunder alltibland återvända till och se in i den öppna mynningen af en håla 

 på sandfältet. Följande dag stod denna håla fortfarande öppen, och vid undersökning 

 fanns i den en förlamad gräshoppslarv utan vidfäst ägg. Den förvarades i många dagar 



