KUNGL. SV. VET. AKADEMIENS HANt)I.lNGAR. BAND 37. N:0 5. 55 



jag ej heller få reda på, särskildt emedan olämpligt väder ej tillät mig fullfölja iakt- 

 tagelserna mer än ett par dagar. 



Man kan knappast undgå att föreställa sig något mystiskt biologiskt samband mellan 

 dessa två så lika steklar, som vistas på samma plats och som båda visa samma säregna 

 vana att besöka cicadernas skumsamlingar, låt vara att det sker i olika syften. Detta 

 åter kommer mig att misstänka, att ifrågavarande getings besök vid skumsamlingarna ej 

 är en tillfällighet och ett undantagsfall, utan att samma vana skall kunna påvisas äfven 

 hos andra Vespider, som i likhet med Hoplomerus renifonnis använda lera som byggnads- 

 material. Handlieschs förmodan skulle därigenom vinna i sannolikhet. 



Gorytes (Harpactes) tiiniidus Panz. 



Om denna stekel känner jag intet annat biologiskt meddelande än Koiils, ^) som 

 säger, att den bor i sand och inbär större Cicadiner, och Handlirschs, ^) som uppgifver 

 dess flygtid till juni — september. Borries ^) uppgifver också om såväl denna som föl- 

 jande art, att de bygga i sand och fånga cicadlarver. 



Jag har funnit arten vara ganska allmän på sandmarker i Sundsvallstrakten från 

 slutet af juni till slutet af september. Jag har ofta sett den komma hemflygande med 

 små stritar, som nedburos i en håla i sanden, hvars ingång stekeln, för hvarje gång som 

 han aflägsnade sig, tillslöt genom att krafsa litet sand däröfver. I ett fall har jag sett 

 stekeln bära rofvet dels flygande, dels gående, hvilket emellertid är ovanligt. Rofven voro 

 iraagines af Acocephalus bifasciatus L. och A. alhifrons L. 



Grorytcs (Harpactes) liinatiis Dahlb. 



Denna art förekom lika allmänt som föregående på samma lokaliteter och med 

 samma flj^gtid. Ännu i slutet af september har jag funnit båda dessa steklar med lifliga 

 rörelser jaga sina stritar bland sandmarkernas glesa växtlighet. Gräfningen af hålorna 

 har flera gånger iakttagits. Steklarna använda därvid både framben och käkar, och en 

 liten hög af den uppgräfda sanden bildas framför ingången. Djupet af en lunatushåla, 

 som uppmättes, var 7 cm. Antagligen gräfvas flera celler på sidorna om samma hufvud- 

 gång, ty jag har under en tämligen lång tid sett stekeln gå in i samma håla, i hvilken, 

 då vädret var gynnsamt, små stritar med ganska korta mellantider inburos. Afven lunatus 

 visar samma vana som föregående art, att tämligen värdslöst krafsa litet sand öfver in- 

 gången för hvarje gång som han flyger bort. Båda arterna bära sitt rof i flykten. I en 

 hinatus-céll funnos 10 ex. af Athi/sanus striatulus Fall (9 imag., 1 nympha). 



1) 1880, sid. 231. 



2) 1888, sid. 427. 

 ä) 1897. 



