KUNGL. Sv. VET. AKADEMIENS HANDLINGAR. BAND 37. N:0 5. 57 



och Syrphus corollae Macq. L:s uppgift om lifstecken hos flugorna ännu efter 6 veckors 

 förlopp är påtagligen orimlig. Långt dessförinnan måste de ha dött af svält. 



KoHL har sett ^) M. arvensis uppehålla sig på färsk spillning af kreatur och män- 

 niskor och där lugnt lura på dit anländande Muscider. Om stekeln kom en något större 

 fluga tämligen nära, störtade han sig på densamma, förlamade den och bar bort den i 

 flykten. Sällan lyckades en fluga undkomma. Följande infångade flugarter uppräknas: 

 Musca corvina Fabr., Myospila meditahunda Fabr., Pollenia rudis Fabr., Lucilia cornicina 

 Fabr. samt Dasyphora pratorum Meiz. Handlirsch ^) ökar antalet infångade flugarter 

 med Musca domestica och Homalomyia scalaris samt framhåller, att alla de uppräknade 

 diptererna tillhöra Muscidernas familj med undantag af den af Lucas omnämnda Syrphus 

 corollae. 



Verhoeff, som först ^) på föregående författares auktoritet anslutit sig till meningen, 

 att Mellinus skulle tillföra sina larver alltjämt färskt byte, ändrar sedermera '*') åsikt och 

 anser nämnda mening för falsk, liksom äfven Sciiencks uppgift, att Mellinus skulle gräfva 

 förgrenade gångar. Verhoeff påstår däremot, att den 30 — 40 cm. djupa gången aldrig 

 skulle innehålla mer än en cell. Dessutom uppgifver han, att ägget ej fästes, utan lägges 

 löst bland foderflugorna, som utgöras af Pollenia. Ehuru Verhoeff ställer sig tviflande '') 

 angående uppgifterna om rofsteklar, hvilka i likhet med Mellinus och Ammophila m. fl. 

 skulle fortfara med att tillföra sin utkläckta larv föda, så tror han sig själf ha iakttagit 

 ett sådant fall, nämligen hos Crabro quadrimaculatus, som skulle mata sina larver med 

 Cidex pipiens. 



Taschenberg upprepar ännu 1893 påståendet, att denna stekel skulle fortfara att 

 inbära föda till den kläckta larven. ^) 



Handlirsch ^) meddelar några iakttagelser af Kohl angående Mellinus aljnnus Handl. 

 Denna stekel iakttogs i Sydtyrolen på en gräsbeväxt plats i stort antal gräfva omkring 

 40 cm. djupa gångar af omkring 45° lutning. Ingångarna, omgifna af den uppgräfda 

 sanden, stodo alltid öppna. Stekeln intränger baklänges med sitt byte utan att först visi- 

 tera hålan. Gången vidgas i ändan till en cell, och Kohl förmodar, att äfven sidogrenar 

 finnas, ty han fann ofta enstaka flugor i närheten af hufvudgången, högre upp än änd- 

 cellen. I cellerna funnos ända till 7 flugor, och i sådana, där flugorna voro få, funnos 

 hvarken ägg eller larver af stekeln. Agget fästes vid sidan af flugan, mellan l:a och 

 2:a benparen, så att dess ända når till vingroten. De tunna, brungula kokongerna äro 

 veka, lätt hoptryckbara och omgifvas af rester af de förtärda flugorna. Bland de in- 

 fångade flugorna voro de flesta Anthomyiner; därnäst i antal PoUenier. 



Handlirsch själf vill ej ansluta sig till Verhoeffs åsikt i förnekandet af »Zweig- 

 bau» hos Mellinus. Någonstädes måste ursprunget till de komplicerade cellbyggnaderna 

 med förgrenade gångar kunna spåras; hvarför icke just hos Mellinus? Det kan för öfrigt 



1) 1880, sid. 231. 



ä) 1888, sid. 277. 



3) 1891. 



*) 1892, sid. 69G. 



■') 1. c. sid. G88. 



'^) 1893, sid. 304. 



') 1895, sid. 841. 



K. Sv. Vet. Akad. Handl. Band 37. N;a 5. 



