58 ADLERZ, LEFNADSFÖlinÅLLANDEN INOM FAMILJERNA POMPILIDAE OCH SPHEGIDAE. 



hända, att markens beskaffenhet eller klimatiska förhållanden kunna framkalla olikheter. 

 Ej heller vill Handlirscii, trots motsatta iakttagelser af Verhoeff och Kohl, a priori för- 

 neka möjligheten af att föda inbäres till den redan kläckta larven. 



Handliksch meddelar vidare' en uppgift af Wissmann, enligt hvilken Mellinus gräfver 

 förgrenade gångar. 



Ferton ^) uppgifver, att nägra ur bon, tillhöriga Mellinus arvensis, uppgräfda flugor 

 icke lefde längre än 4 dagar. Andra visade ej alls några lifstecken. 



Ofvanstående uppgifter innefatta det väsentligaste, som jag i litteraturen kunnat 

 uppspåra angående lefnadsförhålhmdena hos Mellinus arvensis och sabulosus. Som jag haft 

 goda tillfällen att iakttaga den förra arten såväl i Östergötland som i synnerhet i Medel- 

 pad, har jag sökt att i det följande bidraga till lösningen af de omtvistade frågorna: 

 enkel eller förgrenad gäng samt matas den kläckta larven? För besvarandet af den senare 

 frågan har det varit nödvändigt att undersöka ett större . antal celler. 



Beträffande tiden för denna arts uppträdande är jag något tveksam. Medan jag 

 under senare år sett den börja sin flygtid något före midten af juli, då både hanar och 

 honor vimla om hvarandra vid kläckningsplatsei^na, och fortsätta sin verksamhet till långt 

 in på hösten, finner jag den i äldre anteckningar omnämnd från våren eller sommarens 

 början. Förhållandet erinrar om hvad jag i det föregående framhållit om Ammojjhila 

 sabulosa. Men då jag ej tinner antecknadt, huruvida af Mellinus både hanar och honor 

 iakttagits på våren, kan det ej afgöras, om denna stekel uppträder i 2 generationer, eller 

 om till följd af ogynnsamma och utvecklingen fördi-öjande meteorologiska förhållanden en 

 del honor undantagsvis öfvervintrat. 



Sedan en del enskilda iakttagelsefall anförts, skall en sammanfattning af artens 

 tj^piska lefnadsförhållanden göras. 



1. På en plats, där ^^/t hanar och honor af Mellinus arvensis för första gången 

 under sommaren visat sig, befunnos ^^/t åtskilliga honor ha gräft sina hålor, medan andra 

 ännu ej afslutat gräfningen. De färdiga hålorna stodo ständigt öppna, och den uppgräfda 

 sanden bildade en hög nedanför ingången till hvar och en af de i en lindrigt sluttande 

 sandbacke gräfda gångarna. 



I de färdiga hålorna inburo steklarna med korta uppehåll sina af flugor bestående 

 jaktbyten. En, som särskildt iakttogs, inbar 5 flugor på omkring V4 timme. Dessa 

 hämtades från en exkrementhög i närheten, där stekeln kröp omkring och öfverföll de 

 besökande Musciderna för att sedan flyga raka vägen till sin håla. Återvägen till jakt- 

 platsen gjordes mindre rak, vanligen med några sidosvängar. Flugan bars vid snabeln, 

 buk mot buk, och vid insläpandet svängdes hon, utan att stekeln släppte taget, så att 

 hon med hufvudet före drogs ned, under det stekeln själf gick baklänges, Mellinus be- 

 vakades därvid ofta af Tachinider, som följt honom under flykten och som, då stekeln 

 kröp ned med flugan, skyndade sig efter in i hålan, där de dröjde några ögonblick. 



Andra, som förut setts inbära flugor, sågos sedermera syssla med gräfningsarbeten i 

 samma gång. Det var tydligt, att nya celler utai"betades i samband med den gemen- 

 samma hufvudgången enligt Cerceris-ty])en. 



1) 1899, sid. 14. 



