KUNGL. SV. VET. AKADEMIENS HANDLINGAR. BAND. 37. N:0 5. 65 



Att solitära steklar emellertid finnas, som helt visst taga vård om och mata sina 

 larver, skall i det följande visas i afseende på särskildt Ammojjhila campesfris. Att för- 

 hållandet är detsamma med Bemhex, har af åtskilliga iakttagare bekräftats. Peckham 

 lämnar samma uppgift ^) för den nordamerikanska Lyrocla suhita Say/, som uppföder sina 

 larver med syrsor, och anför ^) en uppgift af Hudson, ") enligt hvilken den i La Platå 

 vanliga Monedula punctata skulle under uppväxttiden förse sina larver med eldflugor och 

 andra insekter, men i synnerhet med flugor. 



Mellinus gräfver ett bo enligt Cerceristypen, d. v. s. med en hufvudgång och på 

 längre eller kortare afstånd därifi-ån belägna celler. Hufvudgåiigen står ständigt öppen 

 under hela jakttiden, hvarvid nya celler gräfvas i mån af behof i samband med samma 

 hufvudgång. Verhoeffs uppgift, att hvarje sådan djup gång endast skulle stå i samband 

 med en enda cell, är redan i och för sig osannolik. Att för hvarje cell gräfva en ända 

 till 50 cm. djup gång vore ett oerhördt slöseri med tid och krafter, hvilket, då, såsom i 

 det föregående visats, en betydlig procent af arbetet blir fruktlös vare sig genom parasit- 

 flugornas härjningar eller genom stekelns egna misstag, icke gärna låter förena sig med 

 den allmänna förekomsten af denna stekel. 



Boen gräfvas i sandig mark. Där omständigheterna medgifva, förlägges ingången 

 helst dold under något blad eller under kanten af någon sten. Men på lokaliteter, där 

 inga sådana gömslen finnas, ligga ingångarna öppet och i ögonen fallande genom den 

 bredvid liggande högen af uppgräfd sand. 



Det ligger nära till hands att förmoda något samband mellan den betydande väx- 

 lingen i foderflugornas antal och den blifvande stekelns kön. Också ha en del försök 

 gjorts att taga bort en betydlig del af fodret ur rikt försedda celler och däremot inlägga 

 stora kvantiteter i sådana, som af steklarna själfva blifvit torftigt utrustade. Men alla 

 dessa försök ha strandat på svårigheten att på konstgjord väg framställa för larvernas 

 trefnad gynnsamma omständigheter. Endast i ett fall har det lyckats mig att följa ut- 

 vecklingen af en i fångenskap kläckt larv ända till kokongspinningen (se n:r 8). Men äfven 

 denna larv dog inom kokongen, utan att ha förpuppat sig. Icke ens larver, som vid 

 infångandet voro nära fullvuxna och försågos med obegränsade kvantiteter foderflugor, 

 upplefde sin förpuppning, sedan de spunnit kokong och öfvervintrat. Samtliga dogo under 

 vinterns lopp i pseudochrysalidstadiet. 



Kokongerna äro ljusgula, pergamentartade och veka och omgifvas af ett lager af 

 helt löst sammanklibbade sandkorn och flugrester. De vuxna larvernas violetta färg tyckes 

 vara något för denna stekel egendomligt. Denna färg har jag åtminstone ej iakttagit hos 

 någon annan art af familjen. 



1) 1898, sid. 170. 



2) 1. c. sid. 69. 



^) Naturalist in La Platå, sid. 1()2. 



K. Sv. Vet. Akad. Haiidl. Band 37. N:o ä. 



