KUNGL. SV. VET. AKADEMIENS HANDLINGAR. BAND 37. N:0 5. 67 



Östergötland. ^) I Medelpad, där jag dock blott på en enda plats haft tillfälle till iakt- 

 tagelser, var också Brachyderes det oftast förekommande bytet. För öfrigt träffades 

 Otiorhynchus ovatus L. i dess celler, i Östergötland också Stropliosomus coryli Fab. Hän- 

 visande till mina föregående iakttagelser, vill jag blott göra ett kort tillägg. 



I midten af juli 1 903 började hanar och honor af Cerc. arenaria visa sig i en stor 

 koloni af Trachusa serratulae, som bebodde en sandnipa vid stranden af Ljungan i Medel- 

 pad. Honorna gingo sökande omkring på marken. Ibland inträngde de i Trachusa- 

 hålorna, från hvilka de dock fördrefvos af bien. I början trodde jag afsikten med dessa 

 besök vara att stjäla honung, och kanske var detta äfven fallet ibland, ty en och annan 

 Cerceris, som dröjt nere någon längre stund, putsade ifrigt mundelarna, då han åter kom 

 upp. Emellertid befanns sedermera att hufvudsyftet varit ett annat, ty en dag sägs en 

 Cerceris komma flygande med en vifvel och, efter att en stund ha hållit sig sväfvande 

 öfver en Trachusahåla, störta ned däri. Om en stund kom biet, hålans ägare, ut, men 

 Cerceris stannade kvar och gräfde i nära ^/é timme, hvarvid han sågs maka upp sand ur 

 mynningen, så att den föll ut åt sidorna. Det var således tydligt, att han tagit denna 

 håla i besittning för att spara sig besväret med hufvudgångens gräfning. Då han kommit 

 upp, företog han en orienteringsflykt ett par fot öfver hålans närmaste omgifningar, öfver 

 hvilka han flög i långsträckta ovaler, för det mesta med hufvudet vändt mot hålan. 

 Svängarna blefvo allt större, och till sist flög stekeln bort. 



Såsom jag förut framhållit ^), gräfves ny cell först sedan det första bytet för denna 

 cell redan hemförts. (Samma är förhållandet med Astata boops.) Däraf kan förklaras, att 

 i förevarande fall den i hufvudgången liggande vifveln blifvit utkastad med den upp- 

 gräfda sanden, bland hvilken han nu låg sprattlande på ryggen, påtagligen bortglömd af 

 stekeln. Han kunde röra antennerna lifligt och benen trögt, dock så mycket att han, 

 ställd på fötterna, kunde stappla sakta framåt. Frambenen t5'cktes ha blifvit mest drab- 

 bade af förlamningen. Vifveln inlades för observation. Nästa dag voro antenner och 

 framben orörliga, medan de två bortre benparen rördes trögt. På tredje dagen rördes 

 blott det sista benparets tarser med regelbundna uppehåll, förmodligen i samband med 

 ryggkärlets pulsationer. Följande dag hade alla rörelser upphört. 



Flera tjufbin, soin gingo in i den af Cerceris i beslag tagna hålan för att stjäla 

 kåda, vände om strax innanför ingången. En Tracliusa gick in med en kådklump, men 

 kom snart åter upp, medförande kådklumpen. Det var påtagligen -den ursprunglige ägaren, 

 som ej längre kände sig hemmastadd där nere. 



Samma och följande dagar sågos flera Cerceris-hoiiov dels bära in viflar i redan 

 beslagtagna Trachusa-hklov, dels sätta sig i besittning af nya sådana, hvilket kunde 

 märkas därpå, att de började genom gräfning afpassa dem för sina behof. I ett sådant 

 fall, då ingången redan var fylld af den uppgräfda sanden, sågs ägaren, Tracliusa, komma 

 dit och börja gräfva bort sanden, som hindrade honom att gå in. Sedan biet varit inne 

 en stund, kom det plötsligt mycket brådskande ut, flög häftigt några slag fram och till- 

 baka öfver hålan och flög sedan bort. Det hade tydligen haft någon sammandrabbning 



1) 1900, sid. 181. 

 ^) 1900, sid. 185. 



