KUNGL. SV. VET. AKADEMIENS HANDLINGAR. BAND 37. N:0 5. 71 



artens lefnadssätt, till dess Fabre, som med förkärlek gjort denna art till föremål för 

 ingående iakttagelser, på sitt lifliga framställningssätt lämnat ytterst detaljerade medde- 

 landen om denna stekel, ^) som han, med någon öfverdrift, tyckes det, anser knappast äga 

 sin like i fråga om komplicerade instinkter. 



Svårligen torde någon annan än en fackman på samma område kunna till fullo 

 uppskatta skärpan i Fabre's iakttagelseförmåga. Att plocka ax på den åker, där han 

 skördat, är därför i allmänhet ett otacksamt arbete, nämligen i fråga om den rena iakt- 

 tagelsen af fakta. I fråga om teoretiska spekulationer är hans ståndpunkt icke lika oan- 

 tastlig, såsom sedermera skall påvisas. Då Fabre's meddelanden äro mycket vidl}'ftiga 

 och det skulle inkräkta alltför mycket på utrymmet att anföra dem, inskränker jag mig 

 till att efter meddelandet af mina egna iakttagelser angifva, då dessa i ett eller annat 

 afseende afvika från Fabre's. 



På de platser, där jag under senare åren tillbragt sommaren, har jag från slutet af 

 maj och vanligen till början af juli haft tillfälle att iakttaga Psammophilas tillvägagångs- 

 sätt vid jakten, vid bytets paralysering, vid dess provisoriska döljande, vid hålornas gräf- 

 ning, vid bj^ets återuppsökande och definitiva magasinering. Särskildt var en sandig 

 backe vid hafsstranden på Alnö i Medelpad en utmärkt observationsplats. Förrådet af 

 jaktbyten syntes här outtömligt. Under hvardera af de två somrar, som jag där vistades, 

 var det blott 3 honor, som på denna fläck hade sina jaktmarker. Men dagen i ända, om 

 vädret var lämpligt, sågos de i arbete, blott stundom förfriskande sig med honungen ur 

 där växande smultronblommor. Ingen solskensdag förgick under sommarens förra del, 

 utan att jag där hade tillfälle att iakttaga fångsten och förlamningen af minst 5 larver, 

 hvarför jag tillsammans torde ha bevittnat ett hundratal sådana operationer, hvilket må 

 framhållas, enär man af Fabre's skildring får föreställningen, att sådana tillfällen skulle 

 vara mycket sällsynta. Själf har Fabre endast fått bevittna ett enda sådant fall, utan att 

 själf ha framgräft larven och erbjudit den åt stekeln. 



De olika individerna tyckas visserligen hålla sig på något så när begränsade jakt- 

 områden, där man dag efter dag kan göra sig räkning på att få återse dem, och likaledes 

 pläga de med en viss förkärlek gräfva sina hålor på något tämligen begränsadt område, 

 möjligen därför att de funnit marken på denna plats lätt att bearbeta; men flera indi- 

 vider kunna också ha gemensamma jaktmarker utan att lägga i dagen någon större 

 afundsjuka, för så vidt nämligen icke en på jakt kringströfvande stekel närmar sig en 

 annan, som håller på att gräfva håla eller sysslar med sitt byte. Vid ett sådant tillfälle 

 angriper i regeln den senare med förbittring den förre, ett handlingssätt som står i skarp 

 motsats till de sociala tendenser, som denna art vid andra tillfällen lägger i dagen, såsom 

 sedermera skall visas. 



Utom de larver, som steklarna togo vara på (till största delen brungrå noctuid- 

 larver), uppgräfde de ofta andra af samma art, hvilka de förkastade, emedan de voro för 

 små, hvarför de åter släpptes. Dessförinnan plägade dock stekeln gifva dem ett styng 

 eller åtminstone rikta gadden för ett ögonblick mot deras buksida, utan att dock deras 

 rörelseförmåga efteråt visade sig märkbart minskad, då de förfogade sig bort. 



') 1879, sid. 187, 195 och 207; 1882, sid. 14, 28, 38; 1891, sid. 219. 



