litFNGL. SV. VET. AKADEMIENS HANDLINGAR. BAND 37. N:0 5. 73 



Då hålan blifvit färdig, begaf sig stekeln, utan att först stänga sin nygräfda håla, såsom 

 Ammophila plägar, bort till en plats på ett par meters afstånd, där han befanns ha en 

 förlamad larv liggande, hvilken nu hämtades. Larven greps vid strupen och bars med 

 ryggen nedåt. Vid ankomsten till hålan stoppade stekeln in larvens hufvud och de 

 främsta segmenten i hålans mynning och trängde sig sedan själf in. Larven undanflytta- 

 des nu ett litet stycke från hålan, utan att den nere i larvkammaren sysselsatta stekeln 

 märkte det. Han kom snart upp, bärande sand, och begaf sig ännu några gånger ned 

 för att upphämta ny, därvid alltid gående baklänges upp ur hålan. Slutligen kom han 

 dock upp med hufvudet först, utan sand, och började se sig omkring efter larven. Han 

 gjorde därvid några slag i hålans närmaste omgifningar, fann snart larven, bar fi-am den 

 och stoppade liksom förut in dess hufvud och främre del i mynningen af hålan, hvarefter 

 han liksom förut trängde sig själf förbi för att åter börja sin sandupphäratning. Fyra 

 gånger upprepades bortflyttningen, och för hvarje gång blef resultatet detsamma. Då 

 larven därefter fick ligga kvar, började stekeln nedifrån släpa in honom. Efter något 

 mer än 1 minuts förlopp kom stekeln åter upp och började nu med frambenen krafsa 

 sand bakom sig in i hålan. Denna var belägen vid öfre kanten af en liten, men ganska 



~ O 'c 



brant sluttning, och medan stekeln höll på att krafsa sanden bakåt med frambenen, åkte 

 han ned, så att den sand, som han alltjämt fortfor att krafsa bakom sig, rullade utför 

 sluttningen i stället för att fylla ut hålan. Allt ibland återvände han upp till hålan och 

 fann vid sitt inträiigade däri, huru föga effektivt hans arbete varit. Sannolikt gjorde 

 detta något intrj^ck på honom, ty efter hvarje besök i hålan försökte han i början hålla 

 sig kvar i dess närhet under sitt försatta arbete,, men åkte snart ned igen. Någon lärdom 

 hämtade han dock säkert slutligen af sitt resultatlösa arbete, ty han tog sig till sist före 

 att med käkarna brj^ta ned hålans öfre kant, som takformigt sköt fram öfver mynningen. 

 På detta sätt stängdes denna till sist, och sedan märken jämnats däröfver, flög stekeln 

 bort. Fyllningen hade skett med blott sand, och ingen sten eller jordklump hade förut 

 nedstoppats, såsom det plägar ske i de af Ammophila stängda hålorna. Något sådant 

 material fanns ej heller i närheten. 



Då larven uppgräfdes, befanns det vara en noctuidlarv, brungrå, med en rad ai 

 sneda, svarta fläckar, utåt begränsade af en hvit linje, längs hvardera sidan af ryggen; 

 andhålen aflånga, hvita, omgifna af svart. 



Stekelns 'ligg var med sin ena ända fästadt i jämnhöjd med andhålet på ena sidan 

 af det 2:a fotlösa segmentet bakom bröstfötterna. Aggets andra ända hängde fritt ned. 



Gången och larvkammaren hade tillsammans en längd af 40 mm. Enär gången 

 gick snedt nedåt från mynningen, låg larvkammaren blott 20 mm. vertikalt under 

 jordytan. 



2. En Psammoiyhila sågs lifligt sökande ströfva omkring på en backsluttning af 

 fin sand, bevuxen med glest gräs. Här och där sågs hon j^tterst ifrigt börja gräfva, 

 hvarvid hon kastade sanden i en oafbruten stråle bakom sig, mycket kraftigare än som 

 är vanligt vid hålans gräfning. Jag förmodade, att det här gällde sökande efter rof, och 

 detta bekräftades slutligen, ty sedan stekeln förgäfves försökt på många olika ställen i 

 närheten, drog han plötsligt fram en stor fjiirillarv, som låg i en gles spanad i sanden. 

 Han grep larven i nacken och stack honom först framför l:a paret bröstfötter, därefter 



K. Sv Vet. Akail. Hamll. Bimd, 37. N:o 5. 10 



