76 ADLERZ, LEFNADSFÖKHÅLLANDEN INOM FAMILJERNA POMPILIDAE OCH SPHEGIDAE. 



så snart han trängt sig förbi den delvis instoppade larven, ocli släpade inifrån ned den, 

 hvilket torde vara regeln. 



Stängningen började därmed, att stekeln strax innanför hålans mynning ref ned en 

 del sand från hålans väggar. Därefter kom han upp och krafsade uppifrån ned sand, 

 allt ibland packande den med hufvud och mandibler, därvid för hvarje gång frambringande 

 ett nästan oafbrutet fint surrande eller skrikande läte. Gruskorn inblandades i sanden, 

 och sist lades öfver mynningen barkflisor, fina, torra grässtrån och stycken af lafvar. 



6. En Fsammophila iakttogs, medan hon gräfde fram en larv mellan rötterna af 

 ett grässtånd. Förlamningen försiggick pä vanligt sätt. Därefter lade stekeln sitt byte 

 mellan några sammanlutade grässtrån, tämligen högt öfver marken, gjorde sedan några 

 slag i närheten såväl till fots som flygande, återvändande allt ibland till bytet. Kretsarna 

 blefvo allt större, och slutligen blef stekeln länge borta. Det såg ut, som ville han på 

 detta sätt orientera sig för att sedermera kunna återfinna bytet. 



Då endast en gräsfri, sandig plats fanns i närheten, på hvilken Psammopliila bru- 

 kade gräfva sina hålor, föreföll det antagligt, att stekeln begifvit sig dit för att gräfva. 

 Detta befanns också vara fallet, ty han återsågs där i fullt arbete. Att det var samma 

 stekel bekräftades snart, då han om en stund återvände till sitt 14 steg därifrån gömda 

 byte. Han släpptes numera ej ur sikte. Larven gick han denna gång helt flyktigt förbi 

 och återvände snart till sitt gräfningsarbete. Det såg ut, som om han blott velat öfver- 

 tyga sig om att bytet låg kvar och kanske på samma gång uppfriska minnet af vägen dit. 

 Vid valet af plats för hålan syntes han mycket obeslutsam, ty han började gräfva 

 på sex eller sju särskilda ställen, på somliga ställen en helt kort stund, på andra åter så 

 ifrigt och ihållande, att han nådde ned till ett djup af mer än sin egen kroppslängd. 

 Dock afbröt han sitt arbete på dessa platser för att åter börja gräfva på ett nytt ställe. 

 Vid flera tillfällen sågs han, innan han öfvergaf en sådan påbörjad håla, fylla igen den 

 genom att krafsa ned sanden i dess mynning och till och med stundom med käkarna 

 ditbära gruskorn. 



Slutligen var en håla färdig, med hvilken stekeln tycktes vara belåten, ty han begaf 

 sig nu bort för att hämta larven, därvid flygande i korta satser tämligen rakt på målet. 

 Detta skedde l^A timme efter rofvets pnralysering. Han återvände gående, bärande 

 larven, likaledes så rakt till den sist gräfda hålan, som terrängförhållandena medgåfvo, 

 och började släpa ned sitt byte. Däraf blef emellertid ingenting, ty de förargliga små 

 myrorna hade äfven här inkräktat hålan, och stekeln kom åter upp för att i största hast 

 draga upp sitt byte och föra det i säkerhet till en liten tufva på en half meters afstånd, 

 där han klättrade upp på ett Potentillastånd och hängde larven i ett bladveck. Därefter 

 återvände han för att bekämpa m^^rorna, hvilket också efter en stund med min tillhjälp 

 lyckades. 



Då emellertid hålan sålunda åter var tillgänglig och larven skulle afhämtas, be- 

 fanns, att tufvan, som utgjorde dess gömställe, var ett Lasiusho, och att en mängd af de 

 små myrorna hade kommit upp och dragit ned larven, som nu låg vid foten af Potentilla- 

 ståndet. Denna anblick tycktes göra stekeln häftigt upprörd, tj' med sui-rande, uppresta 

 vingar sprang han en stund rundtomkring utan att våga närma sig. Slutligen flög han 

 upp på Potentillaståndet och klättrade nedför stjälken, till dess han med käkarna nådde 



