78 ADLERZ, LEFNADSFÖKHÅLLANDEN INOM FAMILJERNA POMPILIDAE OCH SPHEGIDAE. 



riktade sedan ett styng bakom l:a bukfotbärande segmentet, ocli därmed afslutades för 

 denna gång förlamningsprocessen. De vanliga orieiiteringsslagen gjordes, hvarefter plats 

 för gräfning af håla uppsöktes på 5 stegs afstånd. Marken var här lös och sandig, utan 

 stenar, och hålan var färdig efter omkring 20 minuter. 



Medan stekeln gick bort för att hSmta rofvet, hvilket skedde med många afvikelser 

 från i'aka vägen, förändrades utseendet af hålans omgifningar därigenom, att på några 

 cm:s afstånd därifrån två stenar lades, den ena af ett människohufvuds storlek, den andra 

 stor som en utsträckt hand. Båda lades på motsatt sida om hålan till den, från hvilken 

 stekeln väntades komma, så att de ej skymde mynningen. 



Verkan häraf var mycket påfallande. Stekeln bar som vanligt sitt rof ganska rak 

 väg till hålan, men just då han nått fram och kunde väntas lägga larven vid mynningen 

 för att di'aga ned honom, gick han förbi och började villrådigt röra sig fram och till- 

 baka. Om en stund lade han larven ifrån sig mellan några sammanlutade grässtrån och 

 gick tillbaka till hålans närhet. Flera gånger gick han förbi eller till och med öfver 

 mynningen, utan att han tycktes märka det. Han blef allt oroligare, gjorde allt längre 

 slag och återvände ett par gånger till den plats, där han strax efter föi'lamningsprocessen 

 gömt larven, men då han därifrån åtei^kommit till hålan, vägrade han lika envist att 

 erkänna den för sin. I ungefär en fjärdedels timme lät jag honom fortsätta sitt frukt- 

 lösa sökainde. Därefter togos stenarna bort, medan han befann sig på något afstånd och 

 ej märkte det. 



Verkan af detta återställande af hålans omgifningar till deras ursprungliga utseende 

 var lika påfallande, ty då stekeln nu kom åter, gick han utan tvekan ned i hålan och 

 gräfde upp sand en liten stund. Däremot hade han rätt svårt att återfinna larvens göm- 

 ställe, ehuru det var helt nära. Under sin första förvirring hade han tydligen ej in- 

 präglat det så noga i minnet. Då han emellertid återfunnit larven, bar han den genast 

 rakt till hålan, stoppade som vanligt ned dess främre del i mynningen, kröp själf ned 

 och höll just på att vända för att draga ned larven, då jag definitivt tog bort den. 

 Ännu tio minuter därefter sågs stekeln söka sitt rof i närheten af hålan, men efter ännu 

 en stund tycktes han ha uppgifvit hoppet och lämnat platsen. 



9. En Psamvwphila sågs gräfva sin håla, därefter göra sina vanliga oriente- 

 rande slag och sedan hämta sitt på omkring ^/s meters afstånd gömda rof, en svartgrå 

 noctuidlarv. 



Under stekelns frånvaro lades en sten, så stor som en utsträckt hand, på 3 cra:s 

 afstånd från hålan, dock så att stenens skugga ej föll öfver mynningen eller dess när- 

 maste omgifningar. 



Stekeln gick vid återkomsten med rofvet rakt fram till hålan, men stannade ej, 

 utan passerade däröfver utan att tyckas märka den. Han vände dock snart och bar 

 larven upprepade gånger fram och tillbaka öfver hålans mynning eller tätt förbi den. 

 Därefter lade han bytet ifrån sig i närheten och fortsatte att söka. En gång gick han 

 till och med ned i hålan och var nere rätt länge, men då han åter kom upp, tycktes han 

 ändå ej vara öfvertygad om att denna håla var den rätta, ty han fortsatte sitt sökande. 

 Slutligen, 12 minuter efter ankomsten till hålan, beslöt han sig för att släpa ned sin larv, 

 hvilken han hämtade och lade i mynningen på vanligt sätt, hvarpå han själf gick ned. 



