KUNGL. SV. VET. AKADEMIENS HANDLINGAR. BAND 37. N:0 5. 91 



ut, som om strandsanden bildade en bukt in på den grå gångstigen. Stekeln förfor vid 

 sin återkomst alldeles såsom n:r 28, i det han vid ankomsten till det sandbeströdda fältet 

 undvek att beträda det och i stället började söka ofvanför, kanske med minne af att hålan 

 skulle finnas på denna sida om sanden. Om en stund lade han larven ifrån sig och 

 kunde nu söka bättre, beträdde sanden, fann hålan, gick ned och krafsade upp en del sand, 

 hvarefter han hämtade och släpade ned sitt byte. Vid stängningen var han ej belåten 

 med den fina sanden som fyllningsmaterial, utan sökte efter gruskorn och tog äfven emot 

 och grep med käkarna sådana, som räcktes honom med en pincett. Själf lade jag några 

 gruskorn på vederbörlig plats, hvilket påtagligen gillades af stekeln, ty han packade genast 

 fast dem med hufvudet på vanligt sätt och blef alls icke rädd, oaktadt jag för att placera 

 gruskornen måste sakta skjuta honom åt sidan med pincetten. I samband härmed kan 

 nämnas, att det är förvånande stora gruskoim, som man kan få se dessa steklar med 

 käkarna undanflytta mindre sträckor. Jag vägde två af de största, som jag såg bäras. 

 Det ena vägde 1,33 gr., det andra 1,52 gr., medan stekeln själf blott vägde 0,07 gr. Medan 

 stängningen ännu pågick, närmade sig en annan kringsti-öfvande Psammophila-hona,, som 

 genast angreps med förbittring af dgn förra. Fastbitna vid hvarandra, tumlade de länge 

 omkring på marken, men gjorde under striden intet bruk af gadden. Omsider blef främ- 

 lingen fördrifven, och stängningen afslutades. Därefter uppgräfde jag larven och fram- 

 räckte den med pincetten åt den några cm. därifrån bidande stekeln. (Agget satt på 

 vänstra sidan af l:a bukfotsegmentet.) Stekeln grep den men lade den strax på marken 

 och började krafsa sand öfver den. Efter några ögonblick grep han emellertid larven 

 ånyo och stack den i l:a fotlösa segmentet, i l:a bukfotbärande samt i 2:a d:o, började 

 därpå en stund med käkarna bearbeta undre svalggangliet, stack därefter i undre svalg- 

 gangliet och släpade slutligen undan larven för att gömma honom ofvanpå en öfver marken 

 uppskjutande sten. Därefter begaf han sig bort, förmodligen för att gräfva en ny håla. 



30. En Psammophila sågs framgräfva en grå noctuidlarv och sticka den efter hvart- 

 annat bakom l:a bröstfotsegmentet, bakom 2:a d:o, bakom 3:e d:o, 2:a fotlösa, l:a bukfot- 

 segmentet och 2:a d:o, hvarefter hon gömde lai^ven på en öfver sanden uppstickande torr 

 gren och gick bort för att gräfva håla. 



31. En Psammophila sågs gräfva en håla, och helt nära därinvid, pä blott ett tiotal 

 cm:s afstånd, hade hon sitt förlamade byte gömdt. En på jakt kringströfvande stekel af 

 samma art närmade sig och blef genast med största förbittring öfverfallen af den gräf- 

 vande, hvarvid båda, fastbitna vid hvarandra men utan att begagna gadden, häftigt tum- 

 lade om hvarandra en stund, tills den anfallne lyckades slita sig lös och fann rådligast 

 att skynda bort. Möjligen hade han haft några planer på den andres byte. Åtminstone 

 tycktes den senare misstänka det, ty han släpade bort larven ett par meter och gömde 

 honom i ett bladveck. Därefter återvände han och fortsatte att gräfva på samma ställe, 

 men började snart delvis fylla igen hålan och försökte på andra ställen. I flera fall har 

 skälet till att stekeln upphört med arbetet på en påbörjad håla funnits vara det, att någon 

 sten, för stor att flytta och omöjlig att kringgå, hejdat nedträngandet. Så äfven nu. 

 Efter flera fåfänga försök fann han ändtligen en lämplig plats omkring V2 m. från bytets 

 gömställe. Trots bytets närhet gjordes de vaidiga orienteringsslagen efter hålans färdig- 

 gräfning mycket ordentligt, hvarefter stekeln utan att tveka gick rakt på gömstället för 



