102 ADLERZ, LEFNADSFÖRHÅLLANDEN INOM FAMILJERNA POMPILIDAE OCH SPIIEGIDAE. 



skafifadt. Ett nytt ditlades. Fram på förmiddagen var äfven detta borta, och en hög af 

 barkflisor hade hopats öf\er hålans mynning. På denna lades nu åter ett grönt blad. 

 Ännu på 6:e dagen efter hålans gräfning låg detta blad orubbadt kvar. Enligt all sanno- 

 likhet borde därför två foderlarNer finnas i hålan, båda inlagda dagen efter dess gräfning. 

 Detta befanns också vara fallet. Den större lar\en var 38 mm. lång, hade 3 par buk- 

 fötter utom analfötterna och var till färgen brungul med omkr. 1 mm. bred hvit sido- 

 linje under de gula, med svart omgifna andhälen; ryggsidan af hvarje segment bar sneda 

 brunaktiga streck. Denna larv var tydligen den först inlagda, ty han bar stekelns ägg 

 fästadt under andhålet på sidan af l:a bukfotsegmontet. Den andra larven var 17 mm. 

 lång, med endast ett par mycket tjocka bukfötter utom analfötterna; till färgen var han 

 grön, med mörkare, bakåt divergerande snedstrimtnor på ryggsidan af hvarje segment. 



Ägget kläcktes dagen därefter. Enär det lagts dagen efter hålans gräfning, var 

 embryonal tidens längd i detta fall 6 dagar. Äfven denna gång torde äggets kläckning 

 ha blifvit fördröjd genom den rådande kalla och regniga väderleken. Larven förpuppades 

 på 8:e dagen efter kläckningen. 



3. En Ammophila sågs komma fram ur ett skogsbryn med en börda af en grön 

 larv, hvilken bars som vanligt med ryggen nedåt, fasthållen af stekeln vid halsen med 

 mandiblerna och understödd med frambenen, medan stekeln gick på de två bakre ben- 

 paren. Anländ till platsen för hålan ett par meter utanför skogsbrynet, lade stekeln 

 larven ifrån sig, tog med käkarna bort en jordklump, som täckte mynningen af den för 

 öfrigt öppna hålan, i hvilken han fördjupade sig för några ögonblick. Under tiden flytta- 

 des hans larv åt sidan. Då stekeln kom upp och ej såg till larven, betedde han sig på 

 samma sätt som de Ammophilor, hvilka jag förut ^) gjort till föremål för bortflyttnings- 

 experimentet. Med den något krökta bakkroppsspetsen tryckt mot kanten af hålans myn- 

 ning sträckte han sig med hufvudet åt det håll, där larven förut legat, sprang så ut åt 

 detta håll, vände därpå åter och upprepade samma förfaringssätt några gånger ^), för 

 hvarje gång sökande i vidlyftigare svängar, till dess han fann larven. Denna bars då 

 fram till hålans mynning, och stekeln gick ned, men vände denna gång genast samt grep 

 och släpade ned larven. Han dröjde nu länge nere, påtagligen sysselsatt med ägglägg- 

 ningen. Då han kommit upp igen, stoppade han den ofvannämnda jordklumpen ned i 

 hålan till ett djup af ungefär kroppens halfva längd, fyllde där ofvan med sand och 

 krafsade omsorgsfullt sand öfver mynningen, så att den alldeles doldes, gjorde därpå ett 

 slag kring hålan och flög bort. Två timmar därefter fanns han åter sysselsatt med att 

 stänga samma håla, i hvilken förmodligen ännu en larv blifvit inburen. För att kunna 

 kontrollera hans besök under den följande tiden lade jag tvärsöfver hålans mynning ett 

 lingonblad i en bestämd riktniiig. Följande dag befanns detta blad lagdt åt sidan. Ste- 

 keln hade således varit där med åtminstone ännu en larv. Bladet återlades i sitt läge. 

 På 6:e dagen efter den första larvens inbärning var bladet ännu orubbadt. Hålan öpp- 

 nades då. Den innehöll då en 5 mm. lång stekellarv jämte 3 foderlarver. Af de senare 

 var en 14 mm. lång, med 4 par bukfötter utom analfötterna, helt grön. Den andra hade 



1) 1900, sid. 167. 



^) Samma egendomliga metod att sölfa användes af A. campesfris och Astata boops, men däremot ej 

 af Psammophila hirsuta. 



