104 ADLERZ, I.EFNADSFÖRHÅLLANDEN INOM FAMILJERNA POMPILIDAE OCH SPHEGIDAE. 



7. En Ammopliila sågs paralysera en 30 mm. lång larv af samma slag som den 

 under n:r 5 omtalade. Stekeln grep först med kåkarna fast om nacken på larven, som 

 dårvid våldsamt krökte sig. Första stynget gafs bakom l:a paret bröstfötter, och detta 

 styng upprepades flera gånger i följd. Därefter stacks bakom l:a fotlösa segmentet, 2:a 

 d:o, l:a bukfotsegmentet, 2:a d:o och 3:e d:o. Efter en kort hvila bar stekeln sedan 

 larven på vanligt sätt, fasthållande den med käkarna något framför midten. Emellertid 

 befanns hålan vara oåtkomlig, enär den gräfts alldeles invid ett bo af Formica fusca. 

 Myrorna ville genast bita sig fast vid larven, så att Ammophilan måste skyndsamt bära 

 bort honom. Emellertid återvände hon efter en stunds hvila till en plats helt nära det 

 af myrorna inkräktade området, och sedan hon lagt larven ifrån sig på marken, gräfde 

 hon där en ny håla. Gräfningen utfördes typiskt, så att sanden spreds i flykten. Innan 

 hålan var färdig, begaf sig stekeln bort, lämnande larven utan skydd på sanden. Han 

 var borta minst en timme. Vid återkomsten fullbordade han hålan, drog ned larven och 

 stängde med ett torrt lingonblad, som nedfördes till kroppslängds djup, hvarefter hålan 

 fylldes med sand. Här föreligger en inom min erfarenhet om denna stekel enastående 

 afvikelse från det typiska handlingssättet, i det hålan gräfdes, sedan rofvet mfängats, så 

 att någon provisorisk stängning ej ägde rum. På 8:e dagen därefter uppgräfdes hålan, då 

 däri funnos 5 stora tachinidlarver jämte fjärillarvens tomma skinn. 



8. Samma stekel som under n:r 7 gräfde strax därefter och helt nära samma plats 

 en ny håla, hvarvid han dels flygande, dels gående spred sanden. Den provisoriska 

 stängningen utfördes så, att ett torrt lingonblad inpassades i själ/va mynningen, och där- 

 ofvan lades smärre växtaffall och litet sand. Hålans gräfning och stängning kräfde 

 ungefär en timme. Jämnt en timme därefter återvände stekeln från jakten med en lika 

 stor larv och af samma slag, som omtalas under n:r 7. Sedan den nedsläpats, stängdes 

 äfven denna gång med ett torrt lingonblad, som nu emellertid nedfördes till kroppslängds 

 djup. Där ofvanpå lades några gruskorn, hvarefter fylldes med sand. 



9. En Ammopliila sågs gräfva sin håla och efter den provisoriska stängningen be- 

 gifva sig på jakt, från hvilken hon återkom efter "'A timme med en 30 mm. lång larv af 

 samma art, som namnes under n:r 5. Medan stekeln ett par ögonblick lämnade honom 

 liggande på marken för att gå ned i sin håla, utbyttes han mot en nyss anträffad oskadad 

 larv af samma slag, men mindre och ljusare till färgen. Vid sin återkomst ville dock 

 stekeln ej taga någon befattning med denna larv, och utan något tydligt sökande efter 

 den försvunna flög han bort och visade sig ej mer. Han hade lämnat sin håla öppen, 

 och jag förmodade, att han alldeles uppgifvit den, men på eftermiddagen samma dag 

 träffades två förlamade fjärillarver liggande på sluttningen strax nedanför hålan. Båda 

 voro gröna med hvit sidostrimma samt med 4 par bukfötter utom analfötterna, den ena 

 30, den andra 28 mm. läng. Med stor sannolikhet hade stekeln, under fåfänga försök att 

 släpa dessa infångade larver upp till sin på den branta sandväggen belägna håla, tappat 

 dem, hvarvid de råkat, den ena efter den andra, i myrornas våld. Eljest är Ammophila 

 ej så rädd för myrorna, som öfriga rofsteklar pläga vara, utan skrämmer ofta bort en en- 

 staka myra genom att hotfullt surrande flyga tätt öfver hennes hufvud. 



Den första af de af denna stekel förlamade larverna tillvaratogs för att observeras. 

 Han ^•isade strax i början stor retbarhet och kunde till och med böja kroppen på midten. 



