106 ADLERZ, LEFNADSFÖRHÅIXANDEN INOM FAMILJERNA POMPILIDAE OCH SPHEGIDAE. 



behåll, för det senare fallet, enär foderlarven var större än jag någonsin iakttagit hos 

 någon campestris. De l^åda fallen förtjäna att här i korthet refereras. 



N:r 7. I en uppgräfd Ammoj^hiln-hiih. funnos: en 18 mm. lång, 2V2 mm. tjock 

 fjärillarv samt en 22 mm. lång, 2^/4 mm. tjock dylik. Vid den förstnämnda var Ammo- 

 pliilans nykläckta larv fiistad vid midten, där ägget plägar ha sin plats. Stekeln själf 

 fångades, sedan han inlagt don sista larven. Här föreligger ånyo ett bevis för att ägget 

 lägges på den först inlagda larven. Vidare framgår, att mellan infångandet af den l:a 

 oeh 2:a larven sä läng tid förft.utit, att ägget hunnit kläckas. 



N:r 10. Här omtalas, huru en Ammophila drog ned en mätarelarv i sin håla, 

 hvilken befanns innehålla, utom den nyss inburna 24 mm. långa, 2 mm. tjocka mätare- 

 larven, stekelns egen 14 mm. långa, 4 rara. tjocka och sannolikt nära, fullvuxna larv, 

 som höll på att förtära sista resterna af en fjärillarv, af hvilken föga mer än skinnet 

 fanns kvar. Dessutom funnos lämningar af åtminstone ännu en förut förtärd larv. 



I betraktande af det ofvanstående måste jag vidhålla mitt instämmande i Rolanders 

 uppgift. Om också Ammojjhila sabulosa stundom endast förser sin larv med blott en 

 enda stor foderlarv, så är det ätminstone lika vanligt, att flera inläggas vid olika tid- 

 punkter, liksom det också inträffar, att stekeln matar sin larv under hela uppväxttiden. 



Fabre, som i »Les Ammophiles» ') Ijohandlar lefnadsvanorna hos fyra arter, A. 

 holosericea, A. argentata, A. sabulosa och A. {rsummopliila) hirsuta, uppgifver, att endast 

 den förstnämnda insamlar flera byten, som hoprulkide läggas ofva,npå hvarandra till ett 

 antal af 5 i hvarje cell. På den öfversta uppgifves stekelns ägg vara fästadt. De öfriga, 

 således äfveii sabulosa, skulle endast inlägga en enda, större larv. Den provisoriska stäng- 

 ningen af hålorna har Fabre iakttagit blott hos sabulosa och argentata och tror denna 

 bero därpå, ") att steklarna gräft sina hålor så sent på dagen, att något anskaffande af 

 byte ej kunde medhinnas förrän nästa dag. Att dock anledningen ej kan vara denna, 

 framgår däraf, att sabulosa ofta, kanske t. o. ra. oftast, ses gräfva sin hålor på förmid- 

 dagen, så tidigt att byte också hinner anskaffas före middagen. Det oaktadt underlåtes 

 icke den provisoriska stängningen. Denna senare kan ske mer eller mindi'e omsorgsfullt, 

 och det förefaller, som om tillgången på gröfre gruskorn, såsom lämpligare stängnings- 

 material, skulle framkalla större omsorg i den provisoriska stängningen. Atraistone fann 

 jag, att de sabulosa-hklor, som jag haft tillfälle att iakttaga i grusig mark i Östergötland, 

 i regeln provisoriskt stängdes så, att först ett större gruskorn inpassades af stekeln till 

 ett djup af ungefär hans egen kroppslängd, hvarefter smärre fylldes däi-ofvan, och att 

 stekeln var mycket noggrann i valet af detta första större gruskorn. Detta yttrade sig 

 bl. a. däri, att han ofta sågs gripa tag med käkarna i flera, men genast förkasta dem 

 för andra, samt ofta åter drog upp och kastade bort ett redan nedfördt gruskorn, då det 

 visade sig, att det ej passade . efter hålans väggar, vare sig att det var för litet och 

 således kunde falla- ned i larvkaramaren, eller att det var stort och således ej lät sig 

 nedföras tillräckligt djupt. De sabulosa-hklov åter, som jag haft tillfälle att iakttaga i 

 Medelpad, hafva alla vai-it gräfda i fin sand, där sällan några gruskorn varit till finnandes. 



1) 1879, sid. 207. 

 -) 1. c, sid. 210. 



