108 ADLEKZ, LEFNAlJSFÖ]tHÅI.LAN])EN INOM FAMILJERNA POMPIUDAE OCH SPHEGIDAE. 



A. (Miscus) campestris Jur. 



Beträffande denna art måste jag instämma med Kohl ^) däi'i, att den obetydliga 

 olikheten i kubitalcellernas anordning (petiolerad 3:e kubitalcell) icke berättigar till upp- 

 ställandet af ett särskiklt subgonus, helst som beskaffenheten af kubitalcellei-na är mycket 

 variabel hos såväl sahiilosa som campestris. Ej heller visar campestris ur biologisk syn- 

 punkt sådana afvikelser från andra Ammo2)hila-artev som t. ex. hirsuta, för hvilken jag 

 därför ansett mig i det föregående böra bibehålla särskiklt släktnamn. 



ScHENCK uppgifver om denna art, att den skulle fånga spindlar. ^) Frånsedt detta 

 t}'dligen ]iå ol)servationsfel grundade meddelande känner jag ingen uppgift om artens 

 lefnadsförhållanden. Dessa äro dock, såsom af det följande torde framgå, af ej ringa intresse, 

 särskildt ur den synpunkten, att campestris erbjuder ett af de tydligaste exemplen på en 

 solitär stekel, som vårdar sig om sin afkomma under hehi dess uppväxttid. Jag har 

 funnit denna art i Östergötland och i Medelpad, där den tyckes vara vida allmännare än 

 A. sahulosa och mångenstädes, t. ex. i ett sandtag nära Sundsvall, förekommer i ganska 

 talrika kolonier, från hvilka redan förut ■^) några meddelanden lämnats. Sedermera hafva 

 följande nya iakttagelser gjorts under åren 1901, 1902 och 1903, då stekeln börjat visa 

 sig i båda könen i början af juli månad och sedan fortsatt sin verksamhet till in i 

 september. Parningen iakttogs vid flygtidens l^örjan. Liksom hos Psammophila hirsuta 

 håller hanen med sina käkar fast om honans hals, och det kopulerande paret kunde upp- 

 lyftas med en pincett, utan att hanen därvid ville släppa sitt tag om halsen. Stundom 

 tillkom en rivaliserande hane, hvarvid alla tre en stund tumlade om hvarandra på marken, 

 utan att dock den första hanen ville uppgifva sin position. För öfrigt sågos hanarna 

 stryka omkring platsen under hela sommaren och antastade ofta de med gräfning syssel- 

 satta honorna. Någon begränsad parningstid tyckes därför knappast finnas. Hålorna 

 gräfdes på sandtagets åt söder vettande nedre sluttning. Marken utgjordes där pä ytan 

 af sandblandad mylla, fläckvis betäckt af sparsam växtlighet. Högre uppåt sluttningen 

 funnos tätare växtbestånd, där steklarna hade sina jaktmarker, likasom i ett ofvanför 

 sandtagets kant växande buskage af sälg och asp. 



Liksom förut meddelas de enskilda iakttagelsefallen i tidsföljd. 



1. Talrika honor af A. campestris sågos ^h 1901 gräfva sina hålor och insläpa 

 foderlarver. Vid gräfningen föi'foro de på samma sätt som sabulosa, och liksom denna 

 art spredo de under en kort ock hastig sidosväng i flykten den mellan hakan och fraiu- 

 benen upphämtade sanden. Då på denna plats inga gruskorn funnos, plägade hålan 

 stängas först med en barkflisa eller någon jordklump, som stoppades ned, vanligen till 

 ett djup af stekelns egen längd, hvarefter mindre jordsmulor, sand och sist växtaffall 

 påfylldes, ofta hopletadt på flera meters afstånd från hålan, hvars mynning i jordytan 



1) 1880, sid. 237. 



-) 1857. 



■•) 1900, sid. 170. 



