KUNGL. SV. VET. AKADEMIENS HANDLINGAR. BAND 37. N:0 5. 111 



18. En camjjestris-honci sysslade med gräfning af sin håla, och då just en liten 

 grön mätarelarv af en art, som denna stekel plägar fånga, kröp öfver min arm, lades 

 den tvärsöfver ingången, medan stekeln var nere för att hämta upp sand. Då han kom 

 upp, baklänges efter vanligheten, trängde han undan larven, men då han åter skulle gå 

 ned, märkte han den, grep den och flög bort ett par meter, där han slog ned på marken 

 och paralyserade den, därvid först stickande de bröstfotbärande segmenten och, såsom jag- 

 tyckte mig se, äfven halsen. Därefter flög han med larven ett stycke tillbaka, närmare 

 hålan, flyttade greppet med käkarna längre bakåt och stack de bakom bi'ustfotsegmenten 

 befintliga lederna till bakom larvens midt. De sista lederna lämnades orörda. Stekeln 

 flög nu med den paralyserade larven tillbaka till hålan, där han lade ned den i vanligt 

 läge vid ingången, hvarför jag med spänning afbidade, hvad han skulle taga sig för 

 under så ovanliga omständigheter som att byte förvärfvats, innan hålan var färdiggräfd 

 och stängd. Han fortsatte nu sitt gräfningsarbete, och för hvarje gång som han kom 

 upp med sand, grep han larven och flög undan med den ett litet stycke, men återvände 

 efter en kort hvila och lade åter för hvarje gång larven vid ingången i den vanliga 

 ställningen, färdig att nedsläpas. Det var uppenbart, att stridiga böjelser kämpade i 

 denna stekels hjärna, och att han var mycket tveksam om huru han skulle handla under 

 de främmande omständigheterna. Slutligen lämnade han larven några cm. från hålan och 

 återvände ensam till sitt arbete, hvilket han nu, ostörd af larvens anblick, afslutade genom 

 att stänga. Den provisoriska stängningen utfördes grundligare än vanligt, emedan jag 

 kring hålan strött gruskorn, hvilka eljest ej funnos att tillgå på platsen, men hvilkas 

 öfverlägsenhet öfver de eljest använda jordklumparna stekeln nu genast uppfattade. 



Det var nu af intresse att se, om stekeln därefter skulle hämta den paralyserade 

 larven och åter öppna sin nyss stängda håla. Men däraf blef intet, ty i stället började 

 han gå sökande omkring på marken i närheten, med abdomen upplyftad och hufvudet 

 med antennerna ])röfvande sänkt mot marken, en synnerligen karaktäristisk ställning, då 

 plats för ny håla sökes. Strax i början passerade han öfver en provisoriskt stängd håla, 

 där den stängande jordklumpen i jordytan ej fullständigt dolde mynningen. Möjligen 

 var det hans egen håla, ty han krafsade under några ögonblick sand däröfver. Men det 

 förefaller icke alltför omöjligt, att detta senare blott var en reflex verksamhet, framkallad 

 af åsj^nen af den ofullständigt stängda hålan, äfven om det var en annans. Slutligen, 

 efter att länge ha gått omkring med korta vändningar på en liten fläck, ungefär som en 

 'hund, som söker hviloplats på marken, började han gräfva en ny håla. Då detta arbete 

 fortskridit ganska långt, lades den ofvan omtalade, af stekeln själf paralyserade mätare- 

 larven öfver hålan, just då stekeln kommit upp med en sandbörda. Då han åter skulle 

 gå ned, studsade han något vid åsynen af larven, men trängde sig förbi den och bar på 

 detta sätt upp sand några gånger, grep därpå larven och flög med en häftig sväng ett 

 par meter ät sidan, just i svängen släppande larven, så att denna slungades mycket 

 längre bort (jfr n:r 2, 40, 41, 50 och 51). Därpå fullbordades och stängdes hålan. Det 

 var således 3 hålor, a, b och c, med hvilka denna stekel under mina ögon tagit befatt- 

 ning. Huruvida hålan b, öfver hvilken blott sand i förbigående krafsats, verkligen till- 

 hörde denna stekel, kan jag ej afgöra, och ej heller om det var samma stekel, som 15 

 minuter efter den sista hålans stängning i b inbar en larv. Däremot är det visst, att 



