f 

 116 ADLEliZ, L1<:FNA1J!SKÖK11ÅLLANDEN inom FAMlL.ltUNA POMVIUDAK OCH SPIIEGIDAE. 



m. öfver marken, emellanåt förlorad ur sikte, men strax efteråt ånyo ]>asserande öfver 

 uppstigningsplatsen. Emellertid försvann han snart, och JMg skyndade tillbaka till hålan, 

 dit han ännu ej anländt. Jag beredde mig på en längre väntan och slog mig ned på 

 dikeskanten. Helt förvånad Ijlef jag därföi-, då jag efter blott 7 minuter fick se honom 

 komma flygande utefter diket västerifrån (solen stod i söder). Då han anlände till den 

 kända sandbacken i skogsbrynet, styrde han från dikeskanten, där han tycktes hejdas af 

 min åsyn, snedt upp mot sin håla i rak linje ungefär 5 m. Här fortsatte han med 

 gräfningen, som strax därefter afslutades, i det- hålan provisoriskt stängdes med en 

 jordklump. 



36. En annan gräfvande campestris-\\o\i?t. infångades pä samma plats kl. 12 och 

 släpptes \/2 timme därefter 1,066 steg från sin håla, äfven denna gång på landsvägen, 

 som där gick fram genom tät skog. Ännu 4 timmar därefter hade ej denna stekel äter- 

 vändt, men följande dag var hålan färdig och stängd. Stekeln hade således äfven nu 

 hittat hem. 



37. En gräfvande cam,pestris-h.on?i bortfördes från samma plats 325 steg utefter 

 den krökande vägen samt därefter till en innanför skogsbrynet belägen liten skogssjö af 

 bortåt 100 m. bredd, pä hvars andra sida hon släpptes. Hon förlorades snart ur sikte, 

 sedan hon flugit ned på marken. Denna stekel hittade tydligen ej hem, ty ännu två 

 dagar därefter stod hålan ofullbordad. 



38. En gräfvande campestris-kovvA infångades på samma plats och fördes först ett 

 20-tal steg utefter vägen, där skog äfven på dess södra sida vidtog, samt därefter 100 

 steg inåt skogen söderut (således mot solen). Dä stekeln släpptes, satte han sig först i 

 toppen af en ung gran och putsade sig, flög därefter ned på marken, där han förlorades 

 ur sikte mellan ungträden. Ännu följande dag hade han ej återvändt till hålan. 



39. Försök gjordes att öfverdraga ögonen på några campestris-Yyonor med svart 

 fernissa för att utröna, om därigenom all orienteringsförmåga skulle gå förlorad. Den 

 första stekeln råkade få fernissa äfven på antennerna och blef däraf så besvärad, att något 

 afseende ej kan fästas vid honom. Med tre andra lyckades det att åtminstone i det när- 

 maste undvika att beröra deras antenner med penseln. Såväl facettögon som oceller 

 fernissades på två, på den tredje ensamt facettögonen. Alla gjorde, då de släpptes, blott 

 klumpiga och helt korta flygförsök, hvarvid de höjde sig högst 1 m. öfver marken, hvar- 

 efter de föllo ned med hufvudet vändt mot marken. För det mesta gingo de omkring 

 på marken med sänkt hufvud och tj^dligen utan föreställning om inktningen. Den, hvars 

 oceller förblifvit fria, kunde dock se, enär han undvek, då jag närmade mig, men de två 

 öfriga veko alls ej undan och voro synbarligen alldeles blind;i. De tvä hade tagits från 

 gräfningen af hålan, den tredje hade infångats, då han nyss insläpat foderlarv och höll 

 på att stänga. Innan dessa försök gjordes, sökte jag utröna, om steklarna skulle bli så 

 förskräckta af att gripas med pincett, att ensamt detta skulle hindra dem alt återvända. 

 Så var ej fallet. En med pincett gripen och 30 steg bortburen stekel återvände till sin 

 gräfning efter V4 timme. En annan däremot, som lindrigt kloroformerades och snart 

 kryade till sig, återvände ej, fastän han lagts blott på ett par meters afstånd från sin 

 håla. Ännu .5:e dagen därefter stod hans håla öppen. Vid fernissningen af ögonen måste 

 därför steklarna hållas med pincett. 



