KUNGL. SV. VET. AKADEMIENS HAKDLINGAli. BAND 37. NIO 5. 117 



40. Till en cain2Jest7'is-hoivd, som höll på att gräfva håla, lades en noctuidliirv, 

 nyss tagen från en annan campestris. Den gräfvande stekeln blef bortskriUnd, men åter- 

 vände snart, grep larven och började bära omkring den några korta slag i hålans när- 

 maste omgifningar. Därpå återvände han och lade larven med hufvudet tätt vid myn- 

 ningen af hålan, liksom hade han ämnat släpa ned den, ehuru han ännu blott gräft till 

 ett par mm. djup. Synnerligen intressant var det att se, huru stekeln härefter slets 

 mellan stridiga böjelser, i det han omväxlande gräfde och bar omkring larven till högst 

 halfannan m. afstånd från hålan, hvarafter han återväiide, lade larven med hufvudet vid 

 mynningen och gräfde en kort stund. Han var synbarligen mycket oviss om hvad som 

 var att göra. Det såg ut, som om anblicken af larven framkallat reflexen häva honom, 

 och som om en stunds bärande åter framkallat reflexen hära fram honom till hälan. 

 Gräfvandet gick under sådana förhållanden synnerligen långsamt, med täta och långa 

 afbrott, och jag hade synbarligen icke alls gjort denna stekel någon tjänst genom att i 

 otid skaffa honom en larv. Efter två timmars öfvervakande kunde jag ej stanna längre 

 på platsen och vet därför ej, huru det hela aflopp. Stekeln hade då ej trängt ned dju- 

 pare i sin gräfning, än att hans abdomen och bakre hälften af thorax syntes ofvan jord. 



41. Till en campestris-howå, som höll på att gräfva och redan hunnit så långt, att 

 hela kroppen försvann under ytan, lades en liten mätarelarv, nyss tagen från en annan 

 cam2)estris. Larven uppmärksammades i början icke alls af stekeln i hans arbetsifver, 

 ehuru den låg så, att han gick öfver den, för hvar gång som han gick ut och in. Först 

 då den upprepade gånger lagts midt öfver hålan, så att stekeln måste tränga sig förbi 

 den, blef han den varse, grep den och stack den samt bar den några cm. hit och dit, 

 synbarligen i stort bryderi. Flera gånger liksom slet han sig ifrån larven och gräfde 

 några ögonblick, men återvände och stack den igen. Slutligen drog han fram den, lade 

 den med hufvudet vid mynningen och gräfde sedan ihållande en tämligen lång stund; 

 men därefter grep han larven, stack den, flög bort med den omkring ^/^ m., närmade 

 sig åter hålan gående, lade larven i samma ställning som förut och fortsatte att gräfva. 

 Samma afbrott upprepades ännu 4 gånger, under hvilka stekeln flög bort med larven 

 Vs — ^/2 m. och åter bar fram den, sedan den blifvit stucken. Ännu en gång stack ste- 

 keln sitt rof omedelbart utanför hålan, drog därefter ned det, kom upp om några ögon- 

 blick och började stänga. Först nedfördes ett stöiTe gruskorn till half kroppslängds djup, 

 därofvan lades smärre gruskorn och växtaffall. Dä larven sedermera uppgräfdes, befanns 

 han bära stekelns 'Agg strax bakom midten på ena sidan. Ur sin vanliga serie af reflex- 

 handlingar hade stekeln sålunda här utelämnat den provisoriska stängningen och jakten. 

 Han hade tydligen förstått, fastän efter långvarigt kämpande mot instinktens kraf, att 

 ändamålsenligt afpassa sitt handlingssätt efter så afvikande omständigheter. (Jfr n:r 2, 

 13, 40, 50 och 51.) 



42. En cam2')estris-h.om\ hade lagt en hemförd mätarelarv vid mynningen af sin 

 håla, öppnat denna och gått ned, då jag tog bort hennes larv. Dä stekeln sedan kom 

 upp, uppgräfdes hans gång, så att cellen blef blottlagd, men orubbad. Den innehöll 

 hans ungefär halfvuxna larv, som åt på en till hälften förtärd foderlarv, samt dessutom 

 en frisk och ännu orörd mätarelarv. Innehållet i cellen lades ett par cm. därutanför. 

 Stekeln kom snart tillbaka och sökte länge föi*gäfves efter sin hålas förstörda ingång 



