118 ADLKKZ, LEFNADSFÖRIIÅLLANDKN INOM FAMILJERNA TOMPILIDAE OCH SPIIEGIDAE. 



I synnerhet uppehöll han sig på den orubbade marken omedelbart ofvanför ingångens förra 

 })lats. Däremot undvek han länge att beträda den uppgräfda marken därnedanför. Slut- 

 ligen passerade han dock upprepade gånger under flykt i mycket korta satser fram öfvcr 

 äfven denna uppgräfda mark, märkte så tillsist den där liggande mätnrelarven, grep och 

 stack den samt bar den länge omkring, lade den på marken ofvanför hålan och gjorde 

 försök att gräf\'a där. Emellertid grep han snart larven ånyo och bar den i rak linje 

 omkring 4 meter, hvilade där, vände så tillbaka och började gräfva, med afbrott af oro- 

 ligt kringströfvande. Därvid passerade lian äfven förbi cellen, där hans egen larv låg, 

 grep den halftbrtärda foderlarven och bar bort den till den andre, hvarvid hans egen larv 

 följde med ett stycke, men snart blef liggande. Om denna bekymrade han sig ej det 

 minsta. Möjligt är också, att han ej observerat honom. Nu tycktes han vilja gräfva på 

 allvar omedelbart ofvanför den förstörda hålan, hvarvid jag aflägsnade mig på en stund. 

 Vid återkomsten var stekeln försvunnen och hade inlagt foderlar\erna i den gamla cellen, 

 hvars öppning ofullständigt blifvit tillsluten med sand, bland hvilken äfven hans egen 

 larv låg. Denna senare hade sannolikt tillfälligt medföljt den af stekeln i hast hopkraf- 

 sade sanden. 



43. En cam2^estris-hom\ iakttogs stänga sin håla, hvilket arbete jag afljröt genom 

 att gräfva upp hålan. Den innehöll stekelns egen larv, som i sin något krökta ställning 

 var 10 mm. lång, samt dessutom den nyss inburna foderlarven. Sannolikt hade stekeln 

 ej på rätt länge burit in något foder, ty inga rester af de förut inlagda foderlarverna 

 funnos kvar. Båda lades vid kanten af gropen, stekellarven ofvanpå foderlarven. Stekeln 

 kom tillbaka, grep den öfverst liggande larven, d. v. s. sin egen, i nacken och sökte 

 IKiralysera honom, därvid stickande först i halsen, därefter längre bort på ett par ställen 

 af buksidan, efter det han flyttat taget med käkarna bakåt, såsom det brukar tillgå vid 

 paralysei'ingen af foderlarverna. Däi-efter vände han larven, grep den i bakre ändan och 

 stack den i något af de bortersta segmenten, grejj den åter i nacken och stack den dels 

 i ena kroppssidan och dels åter straxt bakom hufvudet. Stekeln tillät mig att betrakta 

 denna märkvärdiga paralysering på mycket nära håll, så att jag är viss på att gadden 

 verkligen användes. Det oaktadt tycktes stekellarven ej ha rönt mycken inverkan af 

 behandlingen. Förmodligen var stekelns giftblåsa, efter den nyligen försiggångna para- 

 lyseringen af den ofvannämuda foderlarven, i det närmaste tom. Nu grep stekeln sin 

 larv om halsen och bar den med ryggsidan nedåt, på samma sätt som foderlarver bäras, 

 för att deras fötter ej skola haka fast i marken. Att således stekeln misstog sin egen 

 larv för en foderlarv, visar, huru liten roll lukten spelar i dessa steklars lif. Efter en 

 stunds kringvandrande i närheten af gropen efter den u[)pgTäfda hålan, hvarvid han 

 många gånger passerade förbi denna utan att nedstiga däri, begaf sig stekeln hälft gående, 

 hälft flygande boi^t ungefär 1 m. från platsen, lade lar\'en ifrån sig på marken och 

 började söka en stund, förmodligen efter plats för en ny håla. Därefter återvände han 

 till larven, stack den ånyo ocli bar den sedan länge omkring, upprepade gånger läggande 

 den ifrån sig och åter stickande den vid återkomsten. Så småningom närmade han sig 

 gropen, halkade ned däri, men gick åter upp, lade larven vid sidan därom och höll sig 

 en stund sväfvande öfver gropen och dess närmaste omgifningar, slog därefter ned i 

 gropen och började krafsa sand här och där på dess \äggar. Sedan detta pågått en läng 



