KUNGL. SV. VET. AKADEMIENS HANDLINGAR. BAND. 37. N:0 5. 119 



stund utan något resultat, flög stekeln till några närstående ljungbuskar och sög honung 

 ur blommorna, begaf sig så åter ned på marken, där han öppnade den grusfyllda 

 mynningen till en campestris-likln, h vilken han inspekterade och åter stängde. (Den be- 

 fanns sedan vara tom och var förmodligen hans egen). Därefter flög han bort och för- 

 lorades ur sikte. Ännu två timmar därefter låg larven kvar på samma plats. 



44. Ett litet stycke från samma plats sågs straxt därefter en annan cainpestris- 

 hona bära en mätarelarv och gående styra en tämligen rak kosa på en sträcka af ett 

 tiotal m., till dess den nådde sin håla, där larven nedlades. Sedan stekeln plockat bort 

 de yttre gruskornen, uppgräfde jag hakan, som befanns innehålla stekelns egen 10 mm. 

 långa larv jämte 3 foderlarver. Alla foderlarverna aflägsnades, och stekellarven lämnades 

 liggande vid gropens kant. Stekeln kom åter och grep sin egen larv i strupen, men 

 stack den ej såsom n:r 43, utan började bära den omkring i de närmaste omgifningarna, 

 lade den därefter ifrån sig och började gräfva en ny håla omkring 10 cm. från den för- 

 störda. Gräfningen fortsattes sedan med ofta upprepade afbrott, under hvilka larven bars 

 omkring, men förr eller senare åter lades på samma plats. Omsider, medan jag för några 

 minuter haft uppmärksamheten vänd åt annat håll, hade larven burits ned, och stekeln 

 höll nu på att stänga denna håla. Det skulle eljest varit af intresse att se, om ned- 

 bärningen skett på samma sätt som med foderlarverna. Hålan uppgräfdes nu, ej utan en 

 viss undran, om stekeln skulle befinnas ha lagt något ägg på sin egen larv. Detta var 

 ej fallet, och däraf framgår tydligt, att han verkligen betraktade larven såsom sin egen, 

 i motsats till n:r 43, ty campestris lägger sitt ägg på den första i en nygräfd håla in- 

 lagda foderlarven. De två sista iakttagelsefallen, 43 och 44, äro ett nytt exempel på de 

 stora individuella olikheterna hos steklar af samma art och följaktligen också på svårig- 

 heten att förutse utgången af experiment, i hvilka psykiska faktorer ingå. 



45. En campestris-howsi, som gräfde en håla och redan nedträngt till nära kropps- 

 längds djup, infångades. Platsen var ett skogsbryn på norra sidan af en landsväg, på 

 hvars södra sida fanns en med gles buskskog beväxt, nedåt älfven sluttande mark. I en 

 i fickan förvarad flaska fördes nu stekeln 100 steg genom skogen norr om landsvägen, 

 där han släpptes på en väg som i spetsig vinkel förenade sig med landsvägen och gick 

 utmed en åt norr öppen plats. Ännu 2 timmar därefter hade han ej återvändt, och äfven 

 följande dag stod hålan öppen. 



46. En annan camiJestris-hon?i infångades på samma plats och under liknande om- 

 ständigheter, bortfördes 100 steg på landsvägen och släpptes 10 steg in i småskogen 

 söder därom. Efter en timmes förlopp befanns hennes håla stängd. Hon hade således 

 åtet-kommit. 



47. En campestns-h.or\?i infångades på samma plats som den föregående under 

 gräfningen af sin håla och bortfördes 325 steg utmed landsvägen samt släpptes 20 steg 

 söder därom i en åt söder öppen sandgrop, omgifven af småskogen. Denna stekel flög i 

 början omkring öfver sandgropens botten helt lågt (omkr. 5 cm.), med nedslag då och 

 då. Efter omkring 5 minuter flög han upp till sandgropens kant och tycktes styra mot 

 vägen norr därom, men förlorades ur sikte. Ännu '"^U tiinme därefter hade han ej 

 återvändt till sin håla, men följande dag var hålan stängd. Stekeln hade således åter- 

 vändt. 



