120 ADLERZ, LEFNADSFÖRHÅLLANDEN INOM FAMILJERNA POMPILIDAE OCII SrilEGIDAF. 



48. På ett annat ställe vid samma vilg, där storvUxt och tilt skog fanns på båda 

 sidor, bodde också en caini^estr i s-ko]om, från hvilken 3 gräfvande honor bortfördes omedel- 

 bart efter hvarandra. N:r 1 bars 70 steg in i den ovanlio-t tilta skoejen norr om lands- 

 vägen och släpptes där vid en liten myi-, som på alla sidor omgafs af skog. Hon åter- 

 kom till gräfningsplatscn efter 13 minuters förlopp, men återtog ej omedelbart arbetet, 

 utan sög först i 3 raiimter på ljungblommor och fortsatte sedan gräfningen. N:r 2 bort- 

 fördes 70 steg in i skogen söder om landsvägen (mot solen). Den flög, liksom n:r 1, 

 genast ur sikte då den sliipptes. Denna stekel återkom efter 23 minuter till gräfnings- 

 platsen och fortsatte genast gräfningen. N:r 3 bortfördes 70 steg västerut pä raka vägen 

 utmed skogsbrynet ocli släpptes midt på vägen. Denne återvände först omkring 30 mi- 

 nuter därefter och fortsatte sin gräfning. 



49. F)-ån samma plats som n:r 45 l3ortföi-des en gräfvande camjyestris-honsb österut 

 på landsvägen och släpptes 1,000 steg från gräfningsplatsen. (Transporten skedde, liksom 

 de förut omnämnda förflyttningarna utefter landsvägen, på velociped, hvarefter våg- 

 längden reducerats till steg; hvarje steg beräknadt till 60 cm.). Under den första fjärde- 

 delen af vägen fanns skog blott på norra sidan; på södra sidan buskmai'k. Därefter 

 gick vägen genom skog på båda sidor en sträcka af ungefär 300 steg, hvarefter vidtog 

 öppen mark på norra sidan af den återstående vägsträckan. Ännu följande dag hade ej 

 denna stekel återvändt. 



50. En cam2)estris-honi\. sågs, utan att medföra något byte, inspektera en före- 

 gående dag gräfd håla. Medan stekeln ännu var nere, lades en från en annan stekel af 

 samma slag tagen paralyserad mätarelarv vid ingången.- Stekeln kom upp, grep sannna 

 gruskorn, med hvilket hålan förut varit stängd, och stoppade in det i mynningen. Därpå 

 märkte han mätarelarven, grep och stack den några gånger, bar den tveksamt omkring 

 en stund i hålans närmaste omgifningar, gick ibland fram till hålan med den, men aflägs- 

 nade sig åter. Slutligen lade han den vid ingången, öfvcr hvilken han gick oroligt fram 

 och tillbaka. Dock dröjde det ej så länge, innan han tycktes fatta, sitt beslut, tog bort 

 stenen ur hålans mynning, gick ned och bar upp sand ett par gånger, hvarefter han 

 drog ned larven. Innan han åter kommit upp, lades en annan paralyserad mätarelarv på 

 den sten, som han förut användt att stänga med. Då stekeln åter kommit upp, grep 

 han stenen, utan att bry sig om den därpå liggande larven, som föll åt sidan. Straxt 

 efter det stenen blifvit fastkilad, märkte han dock larven, grep den och började bära 

 omkring den, denna gång utan att sticka. Denna gång varade hans tveksamhet längre. 

 Dock förfor han till sist på samma sätt som med den föregående larven, i det han åter 

 öppnade sin håla och bar in äfven denna larv. Då stekeln kommit upp, uppgräfdes 

 hålan, som befanns innehålla blott dessa två larA'er. På den först inburna hade stekeln 

 lagt sitt ligg. Han hade således inspekterat den ännu tomma hålan. I jämförelse med 

 n:r 2, 13 och .51 handhide denna stekel, i likhet med n:r 41, i enlighet med de fiilmmande 

 omständigheternas kraf. Jag tror ej, att man bör lägga mycken vikt vid den omständig- 

 heten, att han utförde den provisoriska stängningen, innan larverna, som lågo framför 

 hålan, nedsläpades. Detta var blott en yttring af den för steklarna så karaktäristiska 

 starka koncentrationen af uppmärksamheten på det arbete, hvarmed han sysslade. (Således 

 ungefär detsamma, som hos människor ofta., fastän oriktigt, kallas distraktion, men som 



