KUNGL. SV. VET. AKADEMIENS HANDLINGAK. BAND 37. N:0 5. 125 



täpptes med kloroformbegjuten bomull, hvarefter hålan uppgrSfdes. Den bedöfvade stekeln 

 fanns nSra mynningen. Hålan fortsatte sig i en ihålig trädrot, i hvilken anträffades en 

 liten kakerlacka (Ectobia lapponica). Denna rörde sig visserligen i början helt trögt, men 

 då den snart kryade till sig, skref jag dess förra tröghet helt och hållet på kloroformens 

 räkning och misstänkte ingalunda i henne något af Dolicliurus hemfördt rof. Något annat 

 anträffades emellertid ej i hålan, hvarför jag förmodade, att jag ej lyckats anträffa själfva 

 cellen. 



3. Sommaren 1902 sågs stekeln visserligen några gånger under juli och augusti 

 månader på den sistnämnda lokaliteten, men först ^°/8 iakttogs den sysselsatt med något 

 arbete. Nämnda dag sågs nämligen en Dolicliurus, som med yttersta beskäftighet sprang 

 omkring och på några cm:s afstånd från den redan till största delen fyllda hålan hämtade 

 gruskorn för att sedan lika flinkt springa tillbaka och lägga dem i hålans mynning. Då 

 hålan uppgräfdes, befanns den innehålla en liten kakerlacka af ofvannämnda art, som bar 

 ägget fästadt på framsidan af vänstra niellanbenets höft. Agget, som var mycket smalt, 

 satt längsmed höften och var något krökt, såsom vanligt hos rofsteklarna. 



Kakerlackan var så föga förlamad, att hon kunde gå ganska hastigt och, om hon 

 lades på rygg, utan ringaste svårighet vände sig på fötter igen. Inlagd i ett glasrör, 

 sågs kakerlackan försöka att med käkarna befria sig från ägget, men kunde ej komma åt 

 det. Under de följande dagarna förlorade hon alltmer sin rörlighet. Då hon slutligen 

 på 8:e dagen därefter ej mer visade några lifstecken och ägget ännu ej var kläckt, kon- 

 serverades hon. 



4. ^^/s sågs en Dolicliurus bära en kakerlacka uppför en stenfot och lägga henne 

 på ett utsprång på en sten, hvarest han en stund sågs draga hennes stympade antenner 

 mellan käkarna. Därefter gick han omkring, tydligen sökande efter sin håla. Då han 

 en gång skulle gripa tag i kakerlackan för att flytta henne, råkade han tappa henne 

 nedanför stenfoten, flög därvid genast ned och sökte rätt på henne, lade henne mellan 

 några grässtrån och fortsatte länge sitt sökande efter håla. Därunder råkade han flera 

 gånger i konflikt med små Ägenia-uvtev {intermeclia och variegata), som hade sitt tillhåll 

 på samma plats och gömde sina byten i små håligheter i den lera, hvarmed stenarnas 

 mellanrum delvis voro uppfyllda. Dolicliurus fann slutligen en sådan, till hvilken ingen 

 bestred honom nyttjanderätten, och hämtade nu sin kakerlacka. Han grep henne därvid 

 om hufvudets främre del och släpade henne därefter baklänges uppför stenfoten till den 

 utsedda hålan. Såväl på vertikala som på horisontela ytor fortskaffade han henne på 

 detta sätt. Den springa, i hvilken bytet gömdes, var tydligen ej gräfd, titan hade blott 

 blifvit uppsökt såsom lämplig förvaringsplats. Att emellertid Dolicliurus, fastän han lik- 

 som Agenia saknar tornar på frambenens tarser, förstår att gräfva, framgår af det föl- 

 jande. Sedan kakerlackan insläpats och ägget lagts, började stängningen, hvilken tillgick 

 så, att stekeln, ofta på rätt betydligt afstånd, uppsökte små lerklumpar, som med käkarna 

 buros fram och lades öfver hålans mynning. Han färdades därvid alltid gående och be- 

 gagnade ej sina vingar. 



Kakerlackan framgräfdes nu och befanns ligga på sidan. Medan hon, innan hon 

 inlades, ej visade några rörelser, hade hon nu däremot, en kort stund därefter, kvicknat 

 till så mycket, att hon själf reste sig och gick ganska lifligt. Ägget satt, såsom hos den 



