128 ADLEKZ, LEFNADSFÖRHÅLLANDEN INOM FAMILJERNA tOMPlLIDAE OCH SPBEGIDAE. 



afklippta styckena blefvo liggande på bladet. Därpå vidtog en egendomlig operation, i 

 det stekeln upprepade gånger långsamt drog de kvarsittande antennstumparna mellan 

 käkarna. Hvad som därmed åsyftades är svårt att föi'stå, såvida ej denna behandling genom 

 sam manklämning af nerven och utdrifning af blod vätskan kan göra de åtei-stående antenn- 

 stumparna värdelösa såsom orienteringsorgan. Detta återigen skulle kunna förklara, att 

 kakerlackan, äfven sedan hon vaknat ur sin bedöfning, står stilla, där stekeln ställt henne, 

 och ej utan yttre påverkan visar benägenhet att springa sin väg, ehuru rörelseförmågan 

 fullständigt återvändt (jfr n:r 6 här ofvan). Antennstumparna användas, såsom förut 

 nämnts, af stekeln till att hålla fast i, medan bj^^tet transporteras; en annan förklaring på 

 den nämnda operationen, och som kanske är sannolikare, är därför den, att den kanske 

 afser att göra antennerna känslolösa, så att kakerlackan vid stekelns beröring ej skall 

 springa sin väg. 



Kakerlackan låg fortfarande orörlig på ryggen, och nu började stekeln en lång stund 

 slicka hennes mun. Någon utsipprande vätska kunde dock ej ses. Därefter följde ett 

 besök vid hålan, och efter återkomsten drog stekeln, som vanligt, sitt byte baklänges vid 

 ena antennroten hela vägen och in i hålan, hvilken stängdes med sand, gruskorn och växt- 

 affall. Sanden krafsades med frambenen bakåt. 



Kakerlackan uppgräfdes och befanns ligga på ryggen i cellen, men reste sig genast 

 och gick ganska lifligt, fastän hon varit orörlig, då hon inlades omkring V2 timme förut. 

 Ägget var fästadt på vanlig plats. Kakerlackan, som förvarades i samma glasrör som 

 n:r 6 (se ofvan), var lifskraftigare än denna och gick ganska lifligt vid beröring ännu på 

 10:e dagen. Fastän ägget lagts samtidigt med det under n:r 6 omtalade och förvarades 

 under samma omständigheter, var det ännu denna dag ej kläckt, ett nytt bevis för att 

 embryonaltidens längd är beroende af äggets mognadsgrad vid den tidpunkt då det lägges. 

 På 13:e dagen låg kakerlackan på rygg och rörde visserligen vid beröring både antenner, 

 palper och ben, men gjorde inga försök att gå. Som ägget vid hennes lifliga rörelser 

 fallit bort redan på 10:e dagen, konserverades hon nu. 



8. Den under n:r 6 omtalade Dolichurus inspärrades i en rymlig glasflaska, dit 

 jag ämnade insläppa en kakerlacka i hopp om att ännu en gång få bevittna förlamnings- 

 processen. Sedan stekeln under några timmars tid fått lugna sig, insläpptes omärkligt en 

 oskadad kakerlacka, som ett par dagar hållits i fångenskap i afbidan på ett sådant till- 

 fälle. Det dröjde rätt länge, innan de under sina ströftåg inom sitt fängelse träffades. 

 Då det omsider skedde, berörde de hvarandra några ögonblick forskande med antennerna. 

 Därvid inträffade det oväntade, att Dolichurus snarare visade någon förskräckelse för 

 kakerlackan än denna för honom. Något angrepp kom ej heller i fråga under ett par 

 timmars tid, som jag iakttog dem. Följande dag var Dolidiurus död, men kakerlackan 

 fortfarande kry. Af hunger eller törst kunde stekeln knappt ha dött, ty både vatten och 

 upplöst socker funnos att tillgå. Något resultat gaf sålunda ej detta försök. 



9. En Dolichurus sågs ^^/s springa så beskäftigt omkring, att man kunde tro honom 

 vara stadd på jakt. Så var dock ej fallet, utan han sökte blott efter håla. Många sådana 

 pröfvades och förkastades, innan stekeln slutligen fann en, med hvilken han tycktes vara 

 nöjd. Här gick han flera gånger in och ut, dock utan att vidtaga några förbättringar. 

 Solen hade nyss börjat skina, och det är möjligt, att stekeln förut åtminstone delvis gräft 



