KtfJiGL. SV. VEt. AKÅDEMISNS HAlsrDLINGAB. BAND 37. N:0 5. 129 



denna håla och nu blott afsynade den. Emellertid begaf han sig först nu på jakt och 

 sågs ett par timmar därefter komma dragande med en liten kakerlacka med helt korta 

 vingstumpar, således ej fullbildad. Alla eljest iakttagna ha varit fullt utvecklade. Denna 

 insläpades vid ena antennroten, och sedan stängdes med barr och annat växtaffall, som 

 instoppades i mynningen till hålan. 



I betraktande däraf att den inburna kakerlackan varit ganska liten, föreföll det icke 

 osannolikt, att flera sådana skulle inläggas, och att stängningen således blott varit provi- 

 sorisk. Hålan lämnades därför orubbad. Då den sedan två dagar därefter uppgräfdes, 

 kunde kakerlacklarven ej återfinnas. Enär stängningen blott hade skett med i mynningen 

 glest instoppadt växtaffall, tyckes det ej vara otänkbart, att kakerlackan själf gått sin väg. 

 Om emellertid sådana fall kunna inträffa, är det ej underligt, att Dolichurus är sällsynt. 



10. Samma dag sågs en annan Dolichurus i närheten komma släpande baklänges 

 på en förlamad kakerlacka, hvilken, som vanligt, därvid fasthölls vid ena antennroten. 

 Sanden var lös, och svårigheten att fortskaffa bytet var därför stor. Åtskilliga uppehåll 

 gjordes också. Sfekeln gick flera gånger i förväg för att besöka sin i en brant sandvägg- 

 befintliga håla, för hvarje gång dragande bytet närmare. Kakerlackan, som förut varit 

 alldeles orörlig, började till följd af det långa dröjsmålet att krya till sig. Hon låg på 

 rygg, då hon lämnades af stekeln, men sprattlade lifligt vid beröring. Omsider hamnade 

 hon i hålan, som därefter stängdes, hvarvid stekeln började med att inuti hålan nedrifva 

 sand från väggarna. 



Då hålan sedermera uppgräfdes, låg kakerlackan på rygg med hufvudet inåt och 

 ägget fästadt på vanlig plats. Afven denna var en hona och hade stympade antenner, 

 såsom alla de förutnämnda. Hon gick och sprang obehindradt. Ingen af extremiteterna 

 tycktes inskränkt i sin rörelseförmåga. 



11. I ett soligt och sandigt skogsbryn vid Nedansjö i Medelpad sågos ^V? 1903 

 åtskilliga exemplar af Dolichurus lifligt röra sig på en liten sluttning. Särskildt var det 

 fallet med en Dolichurus, som med yttersta liflighet snodde omkring och tittade in i alla 

 springor och hål i marken. Hälft flygande och hälft springande for han omkring så 

 hastigt, att det stundtals var svårt att med ögonen följa hans rörelser, synnerligast som 

 han därunder gjorde de mest oberäkneliga bukter och vändningar. Enligt min föregående 

 erfarenhet sökle han nu efter håla. Plötsligt begaf han sig in i själfva skogsbrynet, 

 mellan hvars växtlighet det var omöjligt att följa honom, men om en stund uppenbarade 

 han sig igen med en liten kakerlacka, hvilken släpades på ryggen vid de stympade an- 

 tennerna, medan stekeln sprang baklänges. Anländ till sluttningen, lade stekeln henne 

 ifrån sig på öppna marken och började åter söka efter håla, men han hade blott aflägsnat 

 sig omkring 20 cm., då han mötte en stackmyra, vid hvars blotta anblick han ögonblick- 

 ligen återvände till rofvet och bragte det i säkerhet på ett bräde, som låg V2 ni. därifrån, 

 vid sluttningens öfre kant. Kakerlackan blef nu liggande med ryggen uppåt. Stekeln 

 fortsatte länge sitt sökande efter håla, och under tiden tog jag hans byte i betraktande. 

 Afven denna var en hona, och antennerna voro, som vanligt, af klippta. Då kakerlackan 

 berördes, sprang hon några steg, i synnerhet då bakkroppen vidrördes. Hon sprang då 

 in i en springa i brädet, hvarifrån hon framdrogs. Vida okänsligare var hon för beröring 

 af antenner och hufvud, och blotta närmandet af handen gjorde intet synbart intryck på 



K. Sv. Vet. Akad. Handl. Band 37. N;o 5. 17 



