130 ADLERZ, LEFNADSFÖRHÅLLANDEN INOM FAMILJERNA POMPILIDAK OCH SPIIEGIDAE. 



henne. Stekeln infann sig om en stund för att inspektera rofvet. Han närmade sig för- 

 siktigt ocli vidrörde kakerlackan med yttersta spetsarna af sina antenner, hvarvid hon 

 ryggade tillbaka och sprang några steg. Stekeln tycktes emellertid vara viss om att rofvet 

 ändå ej kunde undgå honom, ty han återvände till sitt sökande. Andtligen återkom han 

 för att deiinitivt afhämta sitt byte, hvilket, som förut, rj^ggade undan och sprang 2 — 3 

 cm. Egendomligt var att se, med hvilken försiktighet stekeln nu framifrån närmade sig 

 kakerlackan och, aktande sig för att beröra henne med antennerna, sakta fattade tag i 

 antennstumparna. Samma scen upprepades flera gånger, dä stekeln ibland släppte henne 

 för att göra några orienteringsslag vid sökandet efter hålan. Förvånande föreföll det, att 

 han ej ånyo paralyserade ett så rörligt byte, i synnerhet då man jämför med tillvägagångs- 

 sättet hos Psammophila och Ammoplnla, hvilka ofta sticka sitt byte ånyo vid blotta miss- 

 tanken att det flj'ttat sig. Till sist indrogs kakerlackan i ett hål, och efter nära 2 mi- 

 nuter kom stekeln upp. Jag väntade att få se honom börja stänga, men i stället böi'jade 

 han springa omkring i närheten, liksom sökte han åter efter håla. Möjligen stod detta i 

 i samband med att en stackmyra kom upp ur hans håla, där kakerlackan blifvit indragen. 

 Hålan uppgräfdes och befanns vara mycket rymlig, men föga djup. Kakerlackan rörde 

 sig ej mer. Möjligen hade myran bitit ihjäl henne, fastän man skulle ha väntat, att hon 

 då också skulle ha tagit henne med sig. Emellertid bar bytet stekelns ägg, fästadt längs 

 framsidan af vänstra mellanbenets höft. 



12. En Doiichurus iakttogs följande dag på samma plats, sysselsatt med att stänga 

 sin håla, hvarvid stekeln i närheten hopletade och med käkarna frambar växtalfall. Cellen 

 låg blott 1 cm. djupt. Kakerlackan, en hona, låg på rj^ggen och var alldeles orörlig. 

 Agget var fästadt på framsidan af vänstra mellanbenets höft. Vid hemkomsten några 

 timmar därefter hade kakerlackan kryat till sig, gick ganska obehindradt och putsade ifrigt 

 sina framben med käkarna. Följande dag åt hon socker. Agget kläcktes efter 3 dygns 

 embryonaltid. 



13. ^^/i iakttogs en Doiichurus, som höll på att stänga hålan. Innan stängningen 

 var fullbordad, framgräfdes kakerlackan, som därvid sprang undan ett stycke, men stan- 

 nade några cm. från hålan. Agget var fästadt på vanlig plats. Om en stund kom ste- 

 keln tillbaka, såg och berörde kakerlackan, som då sprang ett par cm. Stekeln närmade 

 sig då sakta och försiktigt framifrån (en långsamhet, som skarpt af sticker mot denna 

 stekels eljest yttei'st lifliga rörelser), grep rofvet vid antennstumparna och drog det bak- 

 länges några cm., stannade därpå och slickade länge kakerlackans mun, hvarunder hon, 

 fastän ej längre fasthållen, stod stilla. Med luppen kunde ingen utsipprande vätska ses. 

 Sannolikt ville stekeln med sitt tillvägagående framkalla uppstötningsretlex, fastän det i 

 detta fall ej lyckades. Efter en stund begaf sig stekeln bort, förmodligen för att uppsöka 

 ny håla. 



14. En Doiichurus sågs stänga sin håla med små gruskorn. Stängningen var i det 

 närmaste afslutad, då jag uppgräfde hålan. Då cellen öppnades, kom kakerlackan ut och 

 började gå sin väg, hvilket visserligen gick tämligen långsamt och med afbrott, men fort- 

 sattes utan att hon berördes. Denna kakerlacka hade, olikt alla andra, som jag sett in- 

 fångade af Doiichurus, hela ena antennen i behåll, medan den andra, som vanligt, var 

 stympad. Agget var fästadt pä framsidan af vänstra mellanhöften. Det kläcktes efter 



