132 ADLERZ, LEFNADSFÖRHÅLLANDEN INOM FAMILJERNA POMPILIDAE OCH SPHEGIDAE. 



Enligt de föreliggande iakttagelsefallen skulle således stekelns lefnadsordning vara 

 följande. Dolichurus uppsöker någon spricka eller hålighet i marken eller i någon mur 

 och afpassar den för sina syften genom att fördjupa och utvidga den, om så är af nöden. 

 Genom upprepade slag i de närmaste omgifningarna, dels såsom afbrott i själfva gräfnings- 

 arbetet, dels efter dess afslutande, inpräglar han platsens läge i minnet och beger sig där- 

 efter på jakt. [Det såg visserligen ut, som om n:r 11 gått på jakt, innan håla ännu var 

 funnen, men möjligen berodde detta därpå att stekeln glömt bort platsen för den utsedda 

 hålaia och därför fick söka länge eller kanske t. o. m. nödgades uppsöka en ny. Han 

 gjorde med anledning daraf då och då besök hos rofvet.] 



Jaktbytet utgöres af små kakerlackor, i vårt land Ectobia lapponica, åtminstone i 

 de flesta fall fullt utbildade individer och, i det 20-tal fall, som jag iakttagit, uteslutande 

 honor. Stekeln griper den upphunna kakerlackan i ett af de ledade analbihangen (cerci) 

 och paralyserar henne med ett enda styng i främre delen af bröstet. På det i början 

 alldeles orörliga bytet afklipper han sedan med käkarna antennernas yttre delar, så att 

 endast innersta tredjedelen återstår. [N:r 14, 15 och 17, som sannolikt behandlats af 

 samma stekel, hade blott ena antennen stympad.] Antennstumparna dragas därefter 

 många gånger mellan käkarna, förmodligen för att sammanklämma dem och göra dem 

 känslolösa. Sedan bytet förlagts på något öfver marken upphöjdt gömställe, gör stekeln 

 ett besök i sin håla, hämtar därefter sitt rof och släpar det med sig vid antennstumparna. 

 [Endast n:r 4 sågs gripa tag i främre delen af hufvudet.] Stekeln går själf baklänges 

 under transporten. Alltibland lämnar han sitt byte och springer ett stycke i förväg för 

 att förvissa sig om rätta kosan och hämtar därefter bytet, som slutligen insläpas. Sedan 

 ägget lagts, stänges hålan på det sätt, att stekeln i omgifningarna hopletar gruskorn, små 

 jordklumpar och växtaffall, hvilka frambäras med käkarna och instoppas i mynningen. 



Rofvet htimtar sig snart från förlamningen och återfår fullständig rörelseförmåga, 

 ofta redan innan det blifvit insläpadt. För att i sådana fall ej skrämma bort sitt rörliga 

 byte närmar sig stekeln försiktigt framifrån och griper sakta tag i de känslolösa anten- 

 nerna. Ägget fästas längs framsidan af ena mellanbenets höft, hvarvid den äggpol, i 

 hvilken hufvudet uppstår, är vänd uppåt och fästad just vid höftens insertion i ledhålan. 

 På denna punkt börjar också larven äta. Ernbryonaltiden växlade i sex iakttagna fall 

 mellan 3 — 7 dygn. Larvens ättid varade i två iakttagna fall 10 — 11 dygn. Rofsteklarnas 

 larver förefalla mig att vara hvarandra så lika, att jag ej kan uppgifva något för Doli- 

 churus-larven karaktäristiskt, om ej den omtalade slemmigheten. De sidotuberkler, om 

 hvilka en del författare tala hos rofstekellarver, äro endast tillfälliga uppsvallningar, fram- 

 kallade genom starkare kontraktion af det subkutana muskellagret. Kokongen fann jag 

 sådan, som den beskrifvits af Ferton, hvartill jag kan lägga, att den af mig iakttagna 

 på den bruna yttersidan visade sig ovanligt skroflig och ojämn. I ena fallet hade jag 

 lagt larven på bomull, hvars trådar befunnos fastklibbade vid ytterkokongen och sålunda 

 kanske gifvit det stöd för kokongspinningen, som eljest en förberedande, vid cellens väggar 

 fästad, gles spanad är afsedd att gifva. I det andra fallet hade larven lagts på sand, och 

 hans förberedelser till kokongspinningen bestodo då däri, att han af med trådar hop- 

 fästade sandkorn bildade en gles hylsa, i hvilken han hvilade före kokongspinningen, 

 hvilken dock här aldrig kom till stånd, enär larven dog. 



