134 ADLERZ, LEFNADSFÖKHÅLLANDEN INOM FAMILJERNA POMPILIDAE OCH SPHEGIDAE. 



bebo en gammal förvittrad husvägg, där de togo in i förut befintliga, inen aldrig af dem 

 själfva gjorda håligheter och inburo bladlöss. D. minutus uppgifves af samme författare 

 göra sitt bo i marken och likaledes inbära bladlöss. Peckham ^) lämnar meddelanden om 

 D. americaniis, hvilken också fångar bladlöss, af hvilka stekeln utsuger en del för egen 

 rakning och sedan kastar bort dem. I hvarje cell inläggas 5 — 40 bladlöss, som redan då 

 äro döda eller åtminstone dö mycket snai^t. Peckham fann blott en enda lefvande i en 

 cell med omkring 40 döda. Agget var i ett fall lagdt på undre sidan af en bladlus, i 

 tre andra fall på ryggen. Det förstnämnda tror Peckham möjligen ha varit något parasit- 

 ägg. Nielsen ^) har iakttagit D. tristis v. t>. L. och D. minutus Fabr., hvilka båda han 

 funnit gräfva sina hålor i sand med både mandiblernas och benens tillhjälp. Gångens 

 längd varierar mellan IV2 och 4 cm. Han uppger, att blott en cell finnes, som är föga 

 bredare än gången. Hvarje cell provianteras med 8 — 10 bladlöss, hvilka stekeln hembär 

 i flykten, fasthållande dem med mandibler och framben. Nielsen såg Myrwosa melano- 

 cepkala mycket ofta krypa in i Diodontus-boen för att där lägga ägg. 



Af D. Dahlbomi Moeawitz (som af Thomson anses vara densamma som Dahlboms 

 D. tristis) har jag sommaren 1903 haft tillfälle att iakttaga åtskilliga individer, som tagit 

 sin bostad midt i en stor 2\ac/iusa-kolom på en hög sandnipa vid stranden af Ljungan i 

 Medelpad. 



^^/t iakttogos två exemplar af ofvannäir.nda stekel, som gräft sina hålor i en liten 

 med Gnaphalium dioicum tätt bevuxen sandtufva. Ingångarna stodo alltid öppna, men 

 doldes under bladen. Steklarna sågos ofta komma hemflygande med en tämligen stor 

 svartblå eller blåröd bladlus mellan käkai-na. De flögo ej direkt fram till ingången, utan 

 höllo sig först en stund sväfvande där framför, 8 — 10 cm. öfver marken, liksom sökande. 

 Under stekelns frånvaro bortplockades de den ena ingången närmast omgifvande stånden, 

 hvarvid ingången fylldes med sand. Vid återkomsten kände stekeln ej igen platsen, utan 

 höll sig mycket längre än vanligt sväfvande där framför, och då han slog ned, var det 

 ej på den rätta platsen, utan på sidorna därom, där Gnaphalium ännu stod kvar. Han 

 lade nu bytet ifrån sig för att kunna söka mera obehindradt, och under omkr. 20 minuter 

 gräfde han på försök än här, än där, helst under .bladen, till dess han ändtligen försökte 

 äfven midt på den afröjda platsen och där med framgång. Sedan han varit inne i hålan 

 och åter skulle begifva sig ut, företog han en orienteringsflykt där framför, hvarvid han 

 sakta sväfvade fram och tillbaka några cm. öfver marken framför ingången, som nu låg 

 öppet synbar. Sedan han inburit ännu ett rof, infångades han i en öfver ingången ställd 

 flaska, och hålan undersöktes. Hufvudgången var 10 cm. lång och något krökt åt ena 

 sidan. Den ändades med en öppen och ännu ej full provianterad cell. På sidorna om 

 hufvudgången, en eller annan cm. därifrån och närmare hålans ingång, funnos 4 slutna 

 celler, fullpackade med 7 — 9 bladlöss, alla vända med hufvudena mot cellens botten. I 

 en cell träffades stekelns 'ågg fästadt på l:a ventralsegmentet af en bladlus och med den 

 fria ändan vänd framåt mellan bladlusens ben. I en annan cell träffades stekelns ny- 

 kläckta larv sugande på bladlössen. 



1) 1898, sid. 99. 



2) 1900, sid. 275. 



