KUNGL. SV. VET. AKADEMIENS HANDLINGAR. BAND 37. N:0 5. J41 



Hemiptera honioptera: Nitda, Stizus, öorytes, Alyson, Mimesa, Stigmus, Spilomena, Psen, 



Aporia, Pernphredon, Passaloecus, Diodontus. 

 Orthoptera pseudoneuroptera: Coelocrabro cloevorax, Rhopalum elavipes. 

 Orthoptera cursoria: Tachysphex lativalvis var. gibbus, Chlorion compressuni (m. fl. arter), 



Ampulex, Dolichurus, Astata. 

 Orthoptera gressoria: Tachysphex Jullianii, T. manticida. 

 Orthoptera saltatoria: Tachytes, Tachysphex (de flesta arterna), Notogonia, Lyroda, Stizus 



fasciatus, Chlorion coerideum, Harpactopus, Priononyx, Sphex. 

 Physopoda: Stigmits troglodytes. 

 Aranéina: Pison, Trypoxylon, Miscophus, Sceliphron samt alla släkten af fam. Pomjnlidae. 



Fabke har ^) försökt att uppföda Bembex-lsLYver med locustider och mantider, 

 hvilket lyckades, i det larverna, ehuru eljest alltid uppfödda med flugor, utan tvekan åto 

 dessa ovanliga rof och slutligen förpuppades. Han har också lyckats uppföda en Psammo- 

 p>hila-\&w med en syrsa i stället för den vanliga noctuidlar\en '") och talar vidare om en 

 Ammophila-larv uppfödd med spindlar, en Pelopoeus-lsirv (som eljest äter spindlar) med 

 små gräshoppor, en Cerceris arenaria-larv med Halictus samt en Philanthiis-]a.TV med 

 Eristalis och andra dipterer. Själf har jag sett en Lionotus-l&rv , som eljest matas med 

 microlepidopterlarver, med god aptit förtära en för Hoploinerus afsedd skalbagglarv. För 

 steklarnas larver tyckes det således vara tämligen likgiltigt, med hvilket slags animalisk 

 näring de förses. Och likväl göra steklarna själfva sitt val inom vissa gränser, som 

 visserligen ibland äro mycket vida, såsom då Palarus flavipes samlar en mängd de mest 

 olika hymenopterarter, men å andra sidan stundom omfatta blott en enda art. Detta 

 sistnämnda torde dock kunna betraktas såsom undantagsfall och beror sannolikt på lokala 

 förhållanden, såsom riklig tillgång på ett visst slags rof i förening med sällsynthet af 

 eller brist på med detta närbesläktade arter. Således måste t. ex. Dolichurus i vårt land 

 inskränka sig till Ectobia lapponica, enär han ej hos oss har tillgång till andra blattider, 

 medan han i Tyskland äfven tillgriper Aphlebia punctata. Men i alla händelser väljer 

 hvarje stekelart vanligen sitt rof bland närbesläktade arter. Att såsom Fabre ^) däraf 

 sluta, att det också alltid har varit så, och att ingen förändring i val af rof någonsin 

 kan äga rum, är påtagligen förhastadt. Ej sällan har man tillfälle att se, hurusom vid 

 massförökning af någon insektart varierande vanor yppa sig, som komma en del individer 

 och deras afkomlingar att slå sig på något nytt näringsfång och därigenom rädda sig 

 undan hotande hungersnöd. Många af våra kulturväxters skadeinsekter äro exempel på 

 sådana varierande instinkter, ett sådant ombyte af lefnadssätt. Under upprepade mass- 

 förökningar bör, till följd af de ökade variationsmöjligheterna i förbindelse med stegrad 

 häftighet i existenskampen, den nya varieteten, såsom jag vid ett föregående tillfälle fram- 

 hållit, '^) vinna alltmera terräng på bekostnad af de individer, hvilkas instinkter ej tillåta 

 dem någon tillpassning efter de förändrade lefnadsomständigheterna. Frän ett sådant 



1) 1886, sid. 299. 



2) ibid. sid. 306. 

 ä) ibid. sid. 316. 



*) Periodiiche Massenverinehrung alts Evolutionsfaktor [Biol. (Jentr. Ulatt 1902]. 



