146 ADLEliZ, LEFNADSFÖUIIÅLr.ANDEN INOM FAMIUERNA POiMPII.IDAE OCH SPHEGIDAE. 



Rofvets paralysering. 



Att många steklar blott paralysera sina byten, utan att döda dein, har varit länge 

 kändt, och i allmänhet har detta ansetts vara en omständighet af stor betydelse för af- 

 koraman, för hvilken man antagit det vara nödvändigt att få färsk föda. Detta skulle 

 ernås därigenom, att stekeln sticker rofvet och därvid insprutar sitt gift, men betydelsen 

 af denna handling har förklarats på två väsentligt olika sätt: 



1. Man skulle kunna föreställa sig, att det insprutade giftet har en antiseptisk 

 inverkan och sålunda fördröjer förruttnelsen af rofvet. Denna åsikt framställdes ursprung- 

 ligen af DuFOUR ^), och till densamma har bl. a. i nyare tid Veriioeff ") slutit sig. 



2. Enär rofvet ej stickes hvar som helst, utan i närheten af de viktigaste rörelse- 

 centra, så afser denna åtgärd icke en konservering af rofvet på antiseptisk väg, utan en 

 förlamning af rörelseförmågan. Genoro denna paralysi undanröjes den fara för stekelns 

 'dgg och späda, nykläckta larv, som rofvets rörelser kunna tänkas medföra, medan dock 

 rofvets vegetativa lifsfunktioner ostördt fortgå. Här är således också fråga om en kon- 

 servering, men icke på antiseptisk väg, utan genom bibehållande af en rest af lif. Denna 

 åsikt har först framställts och förfäktats af Fabre i talrika skrifter, och till densamma 

 sluter sig antagligen flertalet, om också med någon modifikation. 



Mot dessa åsikter framställer Peckham ^) åtskilliga, som det tyckes, mycket berätti- 

 gade anmärkningar. Först och främst har i fråga om själfva kärnpunkten af paralyserings- 

 teorien, påståendet att steklai'nas larver nödvändigt behöfva färsk föda, förbisetts, att en 

 hel mängd af dessa steklar förse sina larver med redan från början döda byten, och att 

 äfven sådana larver, som i regeln förses med paralyserade byten, dock utan olägenhet 

 förtära äfven dem, som händelsevis blifvit dödade, i snart sagdt hvilket skick de än må 

 befinna sig. Påståendet att bytet stickes i nervcentra, är ej något konstateradt faktum, 

 utan en slutsats, dragen däraf att en del af rofven ej äro dödade, utan paralysei'ade. 

 Äfven de skickligaste operatörerna af dessa steklar, Ammophila-artema, (inklus. Psammo- 

 jjhila), sticka sina byten på ett så osäkert och växlande sätt, att många byten dö, långt 

 innan de börja angripas af stekelns larv. Om dessa steklar verkligen åsyfta paralysering, 

 så måste det påstås, att de samt och synnerligen befinna sig i novisstadiet och ingalunda 

 kunna sägas vara några mästare i sin konst. Det behöfs ej heller, ty det finnes ingen- 

 ting i en så raffinerad operation, som är af ringaste nytta för dem. Hvarför skulle de 

 vara nödsakade att konservera bytet för veckor, då deras larver kläckas och börja äta på 

 det under de allra närmaste dagarna? 



Det ursprungliga ändamålet med stickandet tror Peckham ha varit att öfvervinna 

 rofvets motstånd och hindra det att undkomma. En stor gräshoppa eller fjärillarv skulle 

 omöjligt kunna transporteras i oskadadt skick, därtill äro de för starka och rörliga. Vanan 



*) Ann. des Sciences nat. 2. ser. tom. XV. 



-) 1891, sid. G9G. 



^) 1898, sid. 220 o. ff. 



