148 ADLERZ, LEFNADSFÖRHÅLLANDEN INOM FAMILJERNA POMPILIDAK OCH SPHEGIDAE. 



På grund af de erfarenheter jag gjort måste jag ansluta mig till Peckhams och 

 Feutons ofvan anförda åsikter om paralyseringens betydelse. 



1. Att rofvet inlägges le/vande är ingen nödvändighet för stekelns larv. Diptcrer, 

 som insamlats af Crahronider, af Mellinus, Bemhex och Oxybelus, visa sällan några lifs- 

 tecken. Samma är furhållandet med aphider, insamlade af Pemphredon och Diodontus, 

 cicadiner, insamlade af Mimesa och Gorytes-åvievna, cimicider, insamlade af Astata och en 

 del Crahronider, samt microlepidopterer, insamlade af Ceratocolus. Samma är också ofta 

 fallet med de af Ämmophila campestris insamlade fjärillarverna, i synnerhet små mätare- 

 larver, på hvilka antagligen giftet verkar kraftigare i mån af deras obetydliga storlek. 

 Visserligen har jag sett campestris vid inspektionen af sina hålor stundom kasta ut sådana 

 döda och skrumpnade foderlarver, men å andra sidan har jag själf uppfödt denna stekels 

 larv med delvis döda foderlarver. Visserligen träffar man på Cerceris-celler, i hvilka alla 

 viflarna äro döda och möglade, i hvilket fall äfven stekelns larv omkommit; men detta, 

 inträffar i synnerhet efter en tids ihållande regnväder och beror på att marken blifvit 

 genomdränkt af vatten, hvilket för öfrigt lika fördärfligt påverkar åtskilliga andra gräf- 

 steklars afkomina. Afven larverna af den solitära getingen Lionotus tomentosus har jag 

 sett med god aptit och utan menliga följder förtära äfven döda' och skrumpnade foder- 

 larver, t. o. m. då de nästan uteslutande varit hänvisade till sådana. 



2. Rofuets orörlighet visar sig i ätsMlliga fall ej vara nödvändig för äggets och 

 larvens säkerhet. I många fall har jag, liksom Peckham, Feuton och Borkies^), iakttagit, 

 hurusom af Pompilus-ixrter förlamade spindlar inom kort tid återfått sin fulla rörelse- 

 förmåga. Bland i det föregående nämnda exempel kan hänvisas till Poinpilus fumipennis 

 n:r 5, 6 och 10 samt Pomp. chalyheatus n:r 2. Särskildt i fråga om Ponip. fumipennis 

 n:r 10 visade det sig, att hvarken ligg eller larv ledo någon skada däraf, och att spindeln, 

 fastän han, då cellen öppnades, var så återställd, att han själf gick ut och sedermera 

 förtärde en annan spindel med vidfäst stekelägg, likväl ej försökte befria sig från den 

 stekellarv, som sedan blef hans bane. Denna omständighet gör det sannolikt, att den 

 under Pomp. fumipennis n:r 6 omtalade spindeln endast af en ren tillfällighet råkade 

 klämma söndei- stekelägget, hvilket förmodligen ej skulle ha inträffat, om han varit in- 

 spärrad i den trånga cellen, där han ej obehindradt kunnat gå omkring. 



Dolichurus förlamar sina kakerlackor med ett enda styng i bröstet (se Dolichurus 

 n:r 7), hvilket för en insekt med så väl skilda ganglier som Ectohia borde vara alldeles 

 otillräckligt att åstadkomma ögonblicklig förlamning, oin det nämligen härför vore nöd- 

 vändigt, att alla de förnämsta rörelsecentra direkt beröi-des af gadden (se därom här nedan). 

 Paralysien blir emellertid ögonblicklig och fullständig, men räcker endast en kort stund. 

 Ännu innan kakerlackan blifvit instängd i hålan, har hon ofta hämtat sig sä mycket, att 

 hon försöker gå sin väg, då stekeln efter sina besök i hålan kommer för att hämta henne. 

 Att hon ej gör det fullständigt, beror åtminstone ej på bristande rörelseförmåga, utan 

 står möjligen i samband med att stekeln förut har klippt af hennes antenner och under- 

 kastat stumparna en grundlig bearbetning med sina käkar (se Dolichurus n:r 7). Då hålan 

 öppnas, går hon ofta själf ut, och samma rörlighet bibehåller hon sedan till långt efter 



') 1897, sid. 109. 



