KUNGL. SV. VET. AKADEMIENS HANDLINGAR. BAND. 37. N:0 5. 151 



ett par dagar får åtnjuta. Mot slutet af Psaminophila-larvens ättid befinner sig hans byte 

 i upplösningstillstånd.] De af CVrcms-arter hemförda vitiarna äro ofta strax i början så 

 rörliga, att de kunna gå, men redan följande dag hafva lifstecknen mycket försvagats, och 

 efter ytterligare en eller ett par dagar äro de sannolikt döda. Af Tachyspliex paralyse- 

 rade och inburna gräshoppor visade stundom i början så stor rörlighet, att de, ställda på 

 fötterna, kunde taga hopp på ett par cm., då deras abdoraen berördes. Men efter ett 

 par dagars svält aftogo lifstecknen hastigt. De inlagda rofven bibehålla visserligen länge, 

 efter det alla reflexrörelser upphört, mjukhet och böjlighet i lederna. Detta ensamt får 

 dock ej uppfattas såsom lifstecken, utan beror på fuktigheten i marken, som fördröjer 

 torkningen. Förvaras de öppet i luften, så försvinner ledernas böjlighet mycket förr. 



Många författare framhålla, att det ofta ej är uteslutande till larvernas förmån som 

 steklarna infånga och paralysera byten. Somliga infångas till stekelns egen näring, fastän 

 han i regeln lefver af honung. Kohl ^) har sett Pseudagenia glupskt förtära bakkroppen 

 på en dödad Theridium. Feeton framhåller "), att Priocnemis i^^isillus stundom sågs med 

 käkarna bearbeta abdomen på en infångad spindel ocli därvid ibland af bryta denna syssel- 

 sättning för att uppsuga utsipprande saft; spindeln öfvergafs därefter; den hade påtagligen 

 infångats blott till stekelns egen näring. Samma syfte tyckes Bemhex oculata hafva med 

 en del af de infångade flugorna. Ferton omtalar äfven ^), att Spliex subfuscatus, som 

 blott samlar honor af gräshoppan Caloptenus italicus för larvernas räkning, däremot för 

 egen räkning fångar och förlamar hanar endast för att uppsuga den saft, som de utgjuta 

 ur munnen, och sedan öfvergifva dem. Afven på de infångade honorna uppsuges denna 

 saft, hvilken Ferton ti'or vara en väsentlig del af stekelns föda och möjliggöra för honom 

 att i mängd förekomma på de sandiga fälten kring Bonifacio på Corsica, där blommor 

 äro sällsynta mot slutet af den torra årstiden. Peckham uppgifver '^), att Diodontus ameri- 

 canus använder en del af de infångade bladlössen uteslutande för egen räkning. Fabre'') 

 skildrar tillvägagångssättet hos Philanthus apivorus, som pressar ut honungen ur kräfvan 

 på det dödade biet i det dubbla syftet att själf förtära den och aflägsna den från de bin, 

 som inläggas till föda åt larverna, för hvilka honungen skulle vara skadlig. Han gör en 

 skarp skillnad mellan »malaxationen» hos Ammophila och Philanthus. Den förra afser 

 med denna operation endast paralysering, utan några egoistiska biafsikter, hvilka däremot 

 finnas hos den senare. Maechal ^) anser malaxationens ändamål hos Psammophila affinis 

 KiRB. {lutaria Fab.) vara mindre att åstadkomma förlamning genom tr}'ck på svalggangliet, 

 än att framkalla uppstötning af tarminnehåll. Dock är han benägen att medgifva, att de 

 första betten kunna ha paralysi till följd. Han säger sig ha sett stekeln länge och be- 

 gärligt uppsuga sådan af den malaxerade larven uppstött saft. Likaså anser han sig i 

 ett föregående arbete ^) ha visat, att Cerceris ornata {ryhiensis) med malaxationen ej åsyftar 

 att paralysera, utan att bita hål för att suga blod. Att honung stannade kvar i kräfvan 



1) 1880, sid. 238. 



-) 1897, sid. 25. 



ä) 1902, sid. 507. 



*) 1898, sid. 99. 



■') 1891, sid. 191. 



8) 1892. 



') 1887. 



