152 ADLEKZ, LEFNADSFÖHHÅLLANDEN IN05I FAjMIL.TEKNA rOMPIIJDAE OCH SPHEGIDAE. 



hos de af denna stekel som byte inlagda bien, bekom ej larverna illa (jfr Faijues upp- 

 gift om Philanthus). Mahchal -^ill i tillviigagåendet hos Ccrceris ornata se ett slags öfver- 

 gång mellan det hos Åmmophila och Fhilnnthus. Malaxationen är ursprungligen grundad 

 pä helt och hållet egoistiska skäl (hos Philanthus) och har, med Cerceris ornata såsom 

 öfvergångsform, hos Åmmophila förvandlats till en paralyseringsåtgärd, som dock ännu 

 delvis bibehåller sin ursprungliga karaktär. 



Om en Ägenia variegata (n:r 4), som med käkarna bearbetade bröstet på en för- 

 lamad spindel, har jag redan talat i det föregående. Likaledes har jag iakttagit samma 

 beteende hos en Pompilus fumipennis. Ett par Ceropales-howov tycktes vilja bita hål på 

 abdomen af en af Pomp. fumipennis infångad spindel ^). Hos Psammophila och Åmmo- 

 phila har jag mycket ofta haft tillfälle att iakttaga malaxationen af fjärillarverna, men i 

 intet fall knnde någon ur munnen utsipprande vätska ses. Hos Dolichurus har jag flera 

 gånger sett stekeln slicka kakerlackans mundelar, åtminstone i ett fall då denna återhämtat 

 sig från paralysien och var fullt rörlig. Denna senare iakttagelse gör mig benägen att i 

 likhet med Marchal tro, att malaxationen åtminstone delvis kan åsyfta framkallandet af 

 någon uppstötningsreflex hos rofvet, hvarigenom äfven stekeln själf skulle få någon näring. 



Orienteringsförmåga. 



Frågan, huru steklarna efter sina ofta ganska långa utflykter kunna återfinna vågen 

 till sina bon, har under de senare åren varit föremål för en liflig diskussion, under hvilken 

 mycket afvikande meningar sökt göra sig gällande. Medan å ena sidan Fabre ") anser 

 sig böra tillskrifva en del steklar ett särskildt riktningssinne, förfäktar Bethe "'') en mot- 

 satt ytterlighet, i det han låter bien dragas till sitt hem, eller rättare till den plats i 

 rummet, där flyghålet till kupan vanligen befinner sig, af en för oss alldeles obekant kraft, 

 hvilken han tänker sig genom nervsystemet pävei'ka rörelserna, så att de föra biet i den 

 rätta i'iktningen. För bien är det härvid likgiltigt, om kupans utseende och de närmare 

 eller aflägsnare omgifningarna förändrats eller ej, hvilket Bethe anser ådagalagdt genom 

 utgången af några maskeringsförsök. Till förklaring af myrornas orientering, vid hvilken, 

 som bekant, en del arter följa sina egna eller andra m3'rors spår till och från boen, 

 ogillar han det vanliga uttrycket luktspår, då han ej vill tillerkänna insekterna några 

 sinnesförnimmelser eller öfver hufvud taget några psykiska kvaliteter, och antager myrans 

 följande af spåren uteslutande vara en »chemoreflexverksamhet». 



De ofvannämnda tolkningsförsöken ha naturligtvis ej undgått kritik. Mot Fabres 

 antagande af ett riktningssinne vända sig bl. a. Forel *) och Weismann ^) under fram- 



*) 1902, sid. 7. 



2) 1879, 1882. 



3) 1898, 1902. 



■*) 1884, sid. 20; 1887, sid. 181. 

 ■') 1895. 



