KUNGL. SV. VET. AKADEMIENS HANDLINGAR. BAND 37. N:0 5. 153 



hållande af att särskildt hos flygande insekter synen är det förnämsta orienteringsmedlet. 

 Betetes åsikter hafva på ett ingående sätt upptagits till bemötande och på det skarpaste 

 nagelfarits för myrornas vidkommande af Wasmann ^) samt i fråga om bien af v. Buttel- 

 Reepen ^). Den förre framhåller, i likhet med andra myrforskare, att såväl lukten som 

 synen spelar, i olika grad hos olika arter, en hufvudroll vid myrornas orientei^ing, ehuru 

 han på samma gång anser, att vi ännu äro vida mera aflägsna från ett allmängiltigt svar 

 på frågan, huru myrorna finna vägen, än man vid flyktigt betraktande kanske skulle vara 

 benägen att tro; allra minst ger Bethes chemoreflexteori något tillfredsställande svar. 

 v. Buttel-Reepen återigen påvisar obehöfligheten af att med Bethe antaga en på bien 

 liksom en magnet verkande obekant kraft, då deras orienteringsförmåga påtagiigen grundar 

 sig pä synen och på en genom lätt iakttagligt och mycket påfallande metodiskt tillväga- 

 gående vunnen erfarenhet om traktens allmänna utseende inom den omkrets, som be- 

 gränsar deras utflykter. Förmågan att återfinna vägen till kupan är ingalunda medfödd. 

 Unga bin, som bortföras från kupan under de omkr. 14 dagar, som förgå efter kläck- 

 ningen, innan de sjäJfva flyga ut, hitta ej mer hem, äfven om afståndet är obetydligt. 

 Innan de för första gången begifva sig bort från kupan, företaga de en orientei-ingsflykt, 

 hvarvid de, med hufvudena vända mot kupan, noga granska så.väl denna som dess när- 

 maste omgifningar under upp- och nedsväfvande flykt, liksom i en myggdans. Först där- 

 efter göras smärre och så småningom allt större orienteringskretsar, hvarunder de närmare 

 och aflägsnare omgifningarnas utseende inpräglas i minnet. Ett äldre bi, som redan 

 känner trakten, flyger utan omsvep hastigt och rakt ut från flyghålet. 



. Till lösningen af frågan om myrornas orienteringsförmåga skall jag vid annat till- 

 fälle lämna några bidrag. Här må däxeraot framhållas, under liänvisning till det före- 

 gående, hurusom studiet af de solitära steklarnas tillvägagångssätt företrädesvis synes 

 ägnadt att kasta ljus öfver orienteringsförmågan äfven hos de sociala steklarna, och detta 

 i synnerhet därför att, särskildt hos vissa arter, orienteringsprocessen ofta är möjlig att 

 iakttaga utan afbrott från början till slut på grund af de ofta jämförelsevis obetydliga 

 afstånd, som här ifrågakomma. 



Såsom ett allmänt resultat kan sägas, att synen i alldeles öfvervägande grad, för 

 att icke säga uteslutande, visat sig vara det orienteringsmedel, med hvilket de. af mig 

 undersökta rofsteklarna funnit^ vägen till sina bon och återfunnit sina byten i de fall, då 

 dessa lagts på något provisoriskt gömställe, medan hålans gräfning pågått. Beträffande 

 boets återfinnande gäller detsamma äfven de solitära getingar och bin, med hvilka jag 

 gjort några försök. Till samma resultat har Peckham redan kommit ^) i sina förträffliga 

 skildringar af de amerikanska rofsteklarna, i hvilka han företxädesvis framhållit de på- 

 fallande åtgärder, som steklarna vidtaga för att för hvarje förefallande behof i minnet 

 inprägla läget af en viss plats. Han har också genom hvarjehanda experiment öfvertygat 

 sig om att på platsen vidtagna förändringar verka störande på steklarnas orientering, och 

 att således ett riktningssinne ej kan ifrågasättas hos dessa insekter. 



1) 1899, sid. 19. 

 ^) 1900, sid. 97. 

 3) 1898. 



K. St. Vet. Åkad. Handl. Band 37. N:o 5. 20 



