156 ADLEEZ, LEFNADSFÖKHÅLLANDEN INOM FAMILJERNA POMPILIDAE OCH SPHEGIDAE. 



hans enda utväg slutligen blir den att bestiga alla sådana stånd i närheten. Pompilus 

 fumipennis n:r 9 kom t^yd ligen ihåg, att han hade gömt sin spindel på några rotknippen, 

 men hade svårt att finna de rätta, då åtskilliga funnos att välja på. Samma stekel aflade 

 besök hos sin spindel äfven medan hålan stängdes (se fallet!), hvilket ytterligare ådaga- 

 lägger ändamålet med dessa besök vara att bibehålla rofvets plats i minnet. Efter ett 

 långt och fruktlöst sökande anlitas stundom ett annat tillvägagångssätt att återfinna rofvets 

 gömstJVlle, nämligen att återvända till gräfningsplatsen och med denna som utgångspunkt 

 försöka slå in på rätta vägen till rofvet (se t. ex. P. fumipennis n:r 3). Denna metod 

 har jag stundom sett med mer eller mindre framgång användas äfven af andra steklar 

 (t. ex. Psammophila n:r 13 och 39). Några tydliga orienteringsslag för att underlätta 

 hålans återfinnande, då stekeln första gången lämnar den, förekomma endast undantagsvis, 

 men därvid är att märka, att stekeln, genom mycket noggrann undersökning af marken, 

 innan hålan gräfves, redan gjort sig förtrogen med omgifningarna. Men då Pompilus- 

 arterna i de allra flesta fall springa baklänges, då de släpa sin spindel till hålan, kunna 

 ögonen, äfven vid noggrann lokalkännedom, ej göra lika god tjänst, som om steklarna 

 ginge rätt fram. Deras baklängeskosa bär därför ofta på sned, men detta korrigeras däri- 

 genom, att stekeln i tveksamma fall lägger bytet ifrån sig och springer i förväg, till dess 

 han öfvertygat sig om rätta riktningen, då rofvet hämtas och släpas baklänges såsom 

 förut. Äfven Priocnemis visar detta tillvägagångssätt och likaså Dolichurus, h vilka båda 

 baklänges transportera, den förre sina spindlar och den senare sina kakerlackor. 



Lukten spelar hos dessa steklar vid rofvets uppsökande en mycket underordnad, om 

 ens någon roll. Man ser dem otaliga gånger springa tätt förbi sitt byte utan att märka 

 det, om det på något sätt är undanskymdt. Och detta oaktadt de vid jakten följa lukt- 

 spår af spindlarna eller släpspåren på marken efter en annans byte, som de vilja tillägna 

 sig (se Pomp. viaticus n:r 5). Detsamma skulle kunna sägas om Psainmopihila (se t. ex. 

 n:r 39), hos hvilken dock lukten spelar en stor roll under jakten, då det gäller att upp- 

 söka de under jordytan dolda noctuidlarverna, liksom äfven tydligen lukten kommer till 

 användning hos dessa steklar, då de spana efter och söka uppgräfva de ännu i jorden 

 hvilande syskonens kokonger (Psammophila n:r 37 och 38). Jag kan ej se någon annan 

 förklaring på detta egendomliga förhållande, än att steklarna, på samma sätt som de ofta 

 visa sin uppmärksamhet ensidigt och uteslutande koncentrerad på en viss verksamhet, 

 likaså skulle vid olika tillfällen uteslutande uppmärksamma eller förnimma de med ett 

 visst sinnesorgan meddelade intrycken, med fullständigt bortseende från de andras sam- 

 tidiga verksamhet, som sålunda ej skulle framträda för medvetandet. 



Hos Psavimopliila göras särskilda orienteringsslag för rofvets gömställe och andra 

 för hålan, men det oaktadt aflägger stekeln ibland besök hos rofvet. Dessa orienterings- 

 slag hafva beskrifvits vid flera tillfällen i det föregående, t. ex. n:r 12 och 18. Stekelns 

 kretsande slag och hans ofta upprepade helomvändningar afse utan tvifvel inpräntandet af 

 omgifningarnas och vägens utseende från olika synpunkter. Fastän Psammophila bär sina 

 noctuidlarver rätt fram, lägger hon som en sista utväg bördan ifrån sig för att kunna 

 söka mera obehindradt. Detta har särskildt varit fallet, då omgifningarna kring hålan 

 förändrats af mig, för att jag skulle få tillfälle att iakttaga inverkan på stekeln af dessa 

 förändiingar. 



