158 ADLERZ, LEFNADSFÖRHÅLLANDEN INOM FAMILJERNA POMPILIDAE OCH SPHEGIDAE. 



så underligt, att stekeln hittar tillbaka dit, fastlin ingången tVr väl stängd oeh dold. Medan 

 ilnnu larven häller på att matas, och således hålan alltibland skall öppnas, underlåter för 

 öfrjgt ofta stekeln att täcka mynningen i joi'dytan med växtaffall, hvarvid mynningen 

 äfven för ett spanande människoöga ej är svår att upptäcka, i synnerhet om stängnings- 

 materialet utgöres af gruskorn, som afsticka mot omgifvande mark. Men dessa steklar 

 ses dessutom också, sedan liålan blifvit färdig och stängd, under den närmaste tiden allt- 

 ibland stryka omkring i närheten och t. o. m. för någon stund slå sig ned vid själfv;i 

 ingången. Härigenom blir det dem lätt att vare sig flygande eller gående finna vägen 

 dit, då de sedermera återvända med byte. 



Oxybelus unicjlwnis gör dels under gräfningen af hålan, dels efter dess stängning 

 orienteringsslag under låg flykt öfver hålan och dess närmaste omgifningar, hvarvid ste- 

 keln brukar slå ned här och där på olika sidor däromkring (se Oxybelus n:r 1). 



Tachysj)liex unicolor brulsar efter hålans gräfning en stund hålla sig sväfvande öfver 

 hålan och dess närmaste omgifningar, hvarvid stekeln ses vända sig åt olika häll, tydligen 

 för att inprägla markens utseende i minnet. Detta upprepas, omväxlande med nedslag 

 och hvila pä marken, på olika sidor om hålan (se T. unicolor n:r 12 ocli 21). Sedan det 

 första rofvet inburits, aflägsnar sig däremot stekeln från hålan utan nya orienterings- 

 åtgärder. Samma är förhållandet med Oxybelus. 



Tachyspliex pectinipes gräfver möjligen ibland flera celler utmed en hufvudgång (se 

 nn" 7). Dess orienteringsåtgärder likna den föregående artens (se n:r 8). 



Bates ^) omtalar orienteringsslagen hos Monedula signata och Bemhex e/Hata i 

 Brasilien. 



B. Flercelliga bon. 



Till denna afdelning höra framför allt släktena Cerceris, Astata och Mellinus samt 

 möjligen delvis TacJLyspliex 2'>sciinipes. Hit höra också troligen åtskilliga släkten, om 

 hvilka jag ännu har alltför fragmentarisk kunskap för att kunna med visshet uttala mig, 

 såsom släktena Diodontus, Pemphredon, Mimesa, Gorytes, Trypoxylon, och åtskilliga, om ej 

 alla, Crabronider. 



Hithörande steklar gräfva först en hufvudgång och på längre eller kortare afstånd 

 från denna den ena cellen efter den andra i mån af behof, d. v. s. ny cell gräfves först 

 sedan den föregående blifvit provianterad och stängd. Orienteringsåtgärder behöfva under 

 sådana förhållanden endast vidta-pjas en enda 2"ånar, nämligen efter hufvudijåno-ens och den 

 första cellens gräfning. ■ Därför kommer man mindre ofta i tillfälle att bevittna hithörande 

 arters orientering. Särskildt gäller detta släktet Mellinus, som jag dock haft god lägenhet 

 att iakttaga. Men stekeln gi'äfver en så djup hufvudgång (ända till 50 cm.) och tyckes 

 hålla pä därmed i flera dagar, hvarför endast en särdeles lycklig tillfällighet kan göra, 

 att man får åse de orienteringsslag, som förmodligen äfven denna stekel vidtager, sedan 

 gången omsider blifvit färdig. 



Hos Astata hoops och A. stigma har jag sett steklarna under låg flykt göra oregel- 

 bundna slag kring ingången, med hufvudet vändt mot denna; därefter slår stekeln ned 



') 1872, sid. 2 Ii 



