160 ADLEliZ, LEFNADSFÖKIIÅLLANDEN INOM FAMILJERNA TOMPILIDAE OCH SPHEGIDAE. 



fördes längre eller kortare sti'äckor från sina sysselsättningar vid hålorna, dels åt båda 

 sidor utmed vägen, såväl där den gick rakt som där den krökte, dels inåt skogen l^åde 

 norr och söder om landsvägen (se Am. campestris n:r 32 — 38 samt n:r 45 — 49). Vid de 

 sammanlagdt 14 försöken återvände steklarna i 10 fall till sina hålor förr eller senare, 

 ofta ganska snart. Landsvägen var tydligen det ögonmärke, efter hvilket de styrde sin 

 riktning. Afven några, som införts i täta skogen, sökte sig fram till landsviVgen, som 

 var närmaste öppna plats från den punkt, där de släpptes. I de 4 fall, då steklarna ej 

 återvände för att afsluta sitt arbete, hade de antingen (n:r 37, 45 och 49) förts till en 

 annan öppen plats, hvilken var dem obekant, och på hvilken de antagligen förvillade sig, 

 eller också, såsom n:r 38, in i en del af skogen, där en annan öppen plats fanns på när- 

 mare håll än landsvägen. Afven af dessa fall framgår synens betydelse för orienteringen. 

 Fastän i min tanke för bevisföringen obehöfligt, har jag dock gjort några försök 

 {Am. campestris n:r 39) att öfverdraga några af dessa steklars ögon med svart, ogenom- 

 skinlig fernissa. Det hjälplösa tillstånd, hvari de därigenom råkade, utesluter all tanke 

 på möjligheten för steklarna att utan tillhjälp af sin syn återfinna en plats, från hvilken 

 de bortförts. De ifrågavarande brydde sig c\j om sina hålor ens då de placerades i deras 

 omedelbara närhet. 



Olika åsikter om instinkt och intelligens. 



Vid undersökningen och beskrifningen af psykiska företeelser hos djuren inställer 

 sig genast en betydande svårighet i saknaden af klara och allmänt gällande betecknings- 

 sätt. Anda tills tämligen nyligen har psykologien ansetts snart sagdt uteslutande falla 

 inom filosofernas doravärjo, och som filosoferna i allmänhet varit föga benägna att grunda 

 sin spekulation på några planmässiga fysiologiska undersökningar, hade psykologiens fysio- 

 logiska sida blifvit alltför litet beaktad. En reaktion har i senare tid börjat inträda mot 

 denna ensidigt spekulativa behandling af psykologien, och liksom ofta är fallet, gör sig 

 denna reaktion skyldig till öfverdrifter och ensidigheter i motsatt riktning. Men af den 

 lifliga diskussion, som denna den psyko-fysiologiska skolan bragt å bane, är i alla fall vida 

 större resultat att hoppas än af den gamla ofruktbara ensidiga spekulationen. I det 

 splittringsstadium, i hvilket djurpsykologien f n. befinner sig, och hvarunder till och med 

 dess berättigande blifvit ifrågasatt, är det därför ingalunda någon lätt sak att orientera 

 sig och intaga någon bestämd position. För att få en utgångspunkt torde det vara lämp- 

 ligast att i största korthet taga en öfverblick öfver några senare författares ställning till 

 instinktproblemet. 



Darwin (Arternas uppk., svenska uppL, sid. 183 och ff.) anser sannolikt, att in- 

 stinkterna uppstått genom selektion af fördelaktiga variationer. I vissa fall, särskildt i fråga 

 om några doraesticerade djur, anser han att äfven vana kunnat spela någon roll. Men, i 

 motsats till hvad man ibland får se felaktigt uppgifvas, är det så långt ifrån att han vill 



