KUNGL. SV. VET. AKADEMIENS HANDLINGAR. BAND 37. N:p 5. 165 



härmed äro de för oförutsedda eller ovanliga omständigheter utrustade med en medveten 

 förmåga att i någon mån afpassa sitt handlingssätt därefter, en förmåga som genom 

 öfning och erfarenhet kan fullkomnas. Den är dock alltför rudimentär för att kallas 

 intelligens, och Fabre tilldelar den i stället namnet urskillnings- eller omdömesförmåga 

 (discernement). 



Instinkt. 



Då det nu gäller att göra sitt val mellan olika instinktdefinitioner, så anser jag, 

 att man först bör lämna ur räkningen åsikten, att instinkterna äro ärfda vanor, för så 

 vidt man nämligen med vana i förevarande fall menar ett genom individuell öfning fixe- 

 radt handlingssätt, d. v. s. hvad Forel betecknar såsom »sekundär automatism». Lika 

 litet som förvärfvade kroppsliga färdigheter kunnat bevisas gå i arf, lika litet låter sig 

 något sådant bevisas om uppöfningen af psykiska förmögen heter. Barnen af en skicklig 

 akrobat födas ej med någon del af faderns genom trägen öfning vunna färdighet, och 

 hjärnverksamhetens uppöfning hos en lärd man ställer ej hans afkomlingar på någon 

 högre intelligensnivå. Men detta utesluter ej, att aki-obatens son fått ärfva den för yrket 

 särskildt lämpade kroppsbeskaffenheten och den lust för anlagens uppöfning, som en gång 

 tilläto fadern att uppnå sin skicklighet. Och fasfän den lärdes son ingenting ärfver af 

 faderns lärdom, så kan han ha fått i arf samma gynnsamma bj^ggnad af hjärnans bark- 

 cellförbindelser och blodkärlsförgreningar, som satte fadern i stånd att höja sig öfver det 

 vanliga måttet af vetande, äfvensom den energi, som därtill erfordrades. Då andliga eller 

 kroppsliga färdigheter gå i ai'f, är det anlagen som förärfvas, ej den genom öfning upp- 

 drifna färdigheten. Emellertid händer det ej sällan, att ordet vana användes i en annan 

 bemärkelse, såsom t. ex. i sammansättningarna artvanor och lefnadsvanor. Därmed plägar 

 i allmänhet ej menas genom öfning uppkomna vanor, utan det för arten säregna, med- 

 födda sättet att handla, således just detsamma, som afses med t. ex. Zieglers instinkt- 

 definition. I denna mening har uttrycket användts några gånger i det föregående. 



Vidare kunna lämnas åsido Bethes och Uexkulls åsikter, att insekterna (och i all- 

 mänhet evertebraterna) blott äro reflexmaskiner, som icke ens skulle visa tecken till de 

 enklaste psykiska kvaliteterna, sådana som sinnesförnimmelser. Att insekterna röja sinnes- 

 förnimmelser, har tydligt ådagalagts af bl. a. Forel. ^) Här vill jag blott anmärka, att 

 jag visserligen ej kan veta, om insekterna förnimma t. ex. blått på samma sätt som jag 

 själf, men samma ovisshet råder ju också i fråga om kvaliteten af hvar och en annan 

 människas förnimmelse, om hvilken jag endast per analogiam kan sluta, att den är lik- 

 artad med min egen. Att emellertid insekterna förnimma färger på något sätt, är alldeles 

 påtagligt, liksom det också är bevisadt, att somligas färgsinne omfattar äfven ultraviolett, 

 hvaraf vi själfva ej ha någon föi^nimmelse. Denna bevisliga olikhet hos deras färgsinne 



1) 1884, 1886—87, 1902. 



