16G ADLERZ, LEFNADSFÖRHÅLLANDEN INOM FAMILJERNA POMPILIDAE OCH SPHEGIDAE. 



är emellertid intet hinder för att de förnimma andra färger pä samma sätt som vi sjalfva, 

 liksom en delvis färgblind, t. ex. rödgrönblind, kan förnimma öfriga färger på normalt 

 sätt. Och på samma sätt torde det förhålla sig såväl med öfriga sinnesförnimmelser som 

 med åskilliga andra psykiska funktioner. Att kalla syn för fotoreflex och lukt för cliemo- 

 reflex är ej ägnadt att göra därmed afsedda fenomen i minsta mån begripligare. 



Beträffande den psykofj^siologiska parallellismens ignorabimusdogm, så förefaller den 

 att vara lika förhastad som alla andra dylika ignorabimusförklaringar. Man glömmer, att 

 de s. k. naturlagarna endast äro provisoriska uttryck för vår nuvarande kunskap. Den 

 som i fråga om företeelser, som den dagliga erfarenheten visar stå i oupplösligt samband 

 med hvarandra, a priori förnekar möjligheten af ett orsakssammanhang, därför att ett 

 sådant ännu ej kunnat inses, borde väl snarare försiktigt medgifva, att några för begri- 

 pandet väsentliga faktorer ännu saknas i vår kunskap på de angränsande områdena. Och 

 om man äfven, såsom monismen, förklarar de psykiska fenomenen och de fysiologiska 

 processerna i nervsystemet vara samma sak, sedd från olika sidor, så tycks det mig, att 

 saken alls ej blifvit begripligare därigenom. Må vi inför ett sådant torarum i vårt ve- 

 tande tillstå vårt ignoramus, men ej förmätet uttala ett ignorabinnis. 



Bethes åsikter i öfrigt hafva så utförligt bemötts och enligt mitt förmenande till- 

 fredsställande vederlagts för myrornas och biens vidkommande af Wasmann, ^) Forel ^) 

 och v. Buttel-Reepen, ^) att jag anser öfverflödigt att inlåta mig därpå. Men just i dessa 

 vederläggningar, liksom för öfrigt vid åtskilliga andra tillfällen, gör sig ofta gällande en 

 fruktan för »antropomorfism» i tydningen af psykiska företeelser hos djuren, hvilken en- 

 ligt mitt förmenande är betydligt öfverdrifven. Likaså kan skönjas en sträfvan att skarpt 

 särskilja psykiska företeelser hos vertebrater och evertebrater, en sträfvan som härrör af 

 en öfverskattning af den fysiologiska betydelsen af de stora morfologiska olikheterna i de 

 särskilda djurgruppernas nervsystem. Men med maskiner af mycket olika konstruktion 

 kunna ju samma resultat ernås. På samma sätt se vi ofta mycket olika byggda organ 

 hos djuren stå i väsentligen samma förrättnings tjänst. Och då det organiska lifvets 

 materiella underlag alltjämt är detsamma, tycks det ej vara orimligt att försöka tyda de 

 från detsamma härrörande lifsyttringar, som man plägar kalla psykiska, såsom endast 

 kvantitativt, men ej kvalitativt skilda. Någon annan måttstock än vår egen själsverksam- 

 het äga vi ej, då vi vilja söka förstå psykiska företeelser hos andra. Analogislut äro här 

 de enda möjliga, såväl vid jämförelse mellan människor som mellan djur. I betraktande 

 häraf förefaller det klart, att dj urpsykologien har sitt fulla berättigande, äfven då det 

 gäller evertebrerade djur, och att en viss grad af »antropomortism» är oundviklig. 



Wasmanns instinktdefinition förefaller att vara alltför vid, då den omfattar äfven 

 de af erfarenheten modifierade handlingarna, ty i dessa måste finnas något om också 

 dunkelt målmedvetande, en om också oklar insikt i förhållandet mellan orsak och verkan. 

 De kunna därför ej betecknas såsom omedvetet ändamålsenliga. 



Mot Ziegler vill jag däremot framhålla, att man åtminstone i många fall tydligt 

 kan påvisa, att instinkthandlingen utföres utan möjlighet af medvetande om ändamålet, 



1) 1899. 



2) 1902. 



3) 1900. 



