170 ADLERZ, LEFNADSFÖRHÅLLANDEN INOM FAMILJERNA POMPILIDAE OCH SPHEGIDAE. 



lefnaclssättet kan därför endast i den man anses ha berott på någon medfödd instinkt- 

 variation, som den visar sig ärftlig och bestående för framtiden. Ferton anför ^) såsom 

 exempel på instinktvariation, att Osmia papaveris, som eljest alltid bygger sina celler af 

 vallmons kronblad, i en trakt, där vallmo saknades, i stället begagnade kronbladen af 

 Malva moschata. Men då denna olikhet i byggnadsmaterial var framtvingad af omstän- 

 digheterna, tycks det mig, att fallet ej kan med säkerhet angifvas såsom beroende på en 

 medfödd instinktvariation. Endast om dessa samma Osmier, försatta till en trakt, där 

 äfven vallmo funnits att tillgå, det oaktadt visat sig föredraga malvablad eller åtminstone 

 användt båda slagen af byggnadsmaterial, hade exemplet varit oemotsägligt. Egenskapen 

 att vara ärftlig och således medfödd hos den första individen, som visade den afvikande 

 vanan, bör anses såsom ett säkert kännemärke på en verklig instinktvariation. Direkt 

 låter sig en sådan ärftlighet naturligtvis endast i undantagsfall påvisas. Men om flera 

 individer i en trakt utföra en instinkthandling på samma afvikande sätt, utan att tvingas 

 därtill af yttre omständigheter, så förefaller det mycket sannolikt, att detta afvikande 

 sätt att handla är ärftligt. Jag vill här erinra om ett sådant i det föregående nämndt fall. 



AmmojMla sabulosa aflägsnar vid hålans gräfning typiskt den uppgräfda sanden 

 under en kort flyktsväng från hålans närhet, men n:r 4 bar bort sanden gående. Då 

 detta var fallet i större eller mindre grad, d. v. s. mer eller mindre blandadt med det 

 vanliga tillvägagångssättet, med några andra steklar af samma art och på samma plats, 

 så tycks här föreligga en ärftlig, lokal variation af instinkten. Särskildt bör anmärkas, 

 att den afvikande metoden ej framtvingats af blåsväder, såsom jag i andra fall funnit. 

 Då däremot Ammopliila campestris n:r 12 likaledes mot vanligheten gående bortskaffade 

 sanden, berodde detta på att stekeln var ofärdig i ena vingen och oförmögen att flyga, 

 hvilket ej var fallet med den nämnda sabulosa. Fallet med campestris innebär sålunda 

 en af omständigheterna framtvingad modifikation af det typiska handlingssättet och kan 

 ej rubriceras såsom instinktvariation. 



En enstaka afvikande handling af en individ, som eljest visar sig utföra instinkt- 

 handlingen regelrätt, d. v. s. på samma sätt som mängden af individer, tyder visserligen 

 på att den instinkt, som leder handlingen, är mindre strängt fixerad hos denna individ, 

 men kan ej anföras såsom exempel på någon bestämdt riktad variation. I en cellrad 

 tillhörig en Lionotus tomentosus fann jag i en af cellerna två Lionotusägg, igenkännliga 

 på äggets upphängningstråd. Båda äggen kläcktes, och den ena larven åt upp den andra. 

 I de andra cellerna funnos inga sådana abnorma förhållanden. Hos Mellinus n:r 8 

 funnos i cellen n:r 14 två MeWwms-larver, men i de öfriga cellerna af samma bo 

 blott en. Pompilus rujipes n:r 3 hade ej fästat ägget på spindeln, utan i taket af 

 cellen, medan samma individ eljest fastade sitt 'ågg på vanligt sätt. Tacliysphex unicolor 

 n:r 18 och 19 hade påtagligen inlagt för litet proviant i cellerna, då de stängdes, 

 hvilket ej plägar ske, förrän cellen är fullt provianterad. Den förre hade lagt ägget på 

 felaktig plats, den senare hade försummat att lägga något ägg. En sådan försummelse 

 att inlägga ägg äfven i fullt provianterade och tillslutna celler har jag ofta iakttagit hos 

 Cerceris-aviQY samt hos Astata boops och Mellinus arvensis. Ett sådant fusk i instinkter- 



1) 1902, sid. 502. 



