KUNGL. SV. VET. AKADEMIENS HANDLINGAR. BAND 37. N:0 5. 171 



nas utöfning är naturligtvis för arten högst menligt, men behöfver ej tolkas såsom in- 

 stinktvariation, då individerna i andra fall visade sig utföra handlingarna på vanligt sätt. 

 Om det däremot i något fall visar sig, att en handling upprepas på samma afvikande 

 sätt af en viss individ, så synes detta tyda på en fixerad vana, d. v. s. en instinktvaria- 

 tion. DoUchurus har vanan att klippa af båda antennerna på sina paralyserade kaker- 

 lackor, men på en plats träffades tre särskilda celler, i hvilka kakerlackorna blott hade 

 ena antennen stympad (n:r 14, 15 och 17). Sannolikt var det samma stekel, som utfört 

 operationen på detta afvikande sätt, hvilket torde böra anses såsom en yttring af instinkt- 

 variation, troligen ej i fördelaktig riktning, enär dessa kakerlackor visade sig mera rörliga 

 och benägna att gå sin väg än de, på hvilka båda antennerna af klippts. 



Paralyseringsinstinkten är hos vissa steklar mindre starkt fixerad och påtagligen 

 ännu stadd i utbildning. Detta framgår af det oregelmässiga sätt, på hvilket den utöfvas, 

 t. ex. hos Psammophila hirsuta (talrika exempel i det föregående), hos Ammojyhila 

 urnaria ^) och Cerceris (ornata) ryhiensis. ") 



Platsen för äggets fästande på rofvet, som eljest är mycket konstant hos de olika 

 arterna, varierar mycket hos ^?7i/Hop/«7a-arterna och i synnerhet hos Psammophila. 



I valet af rof, som inom vissa gränser brukar vara mycket konstant för de särskilda 

 arterna, visa sig ibland variationer. Så brukar t. ex. Cerceris labiata, liksom de flesta 

 andra Cercerzs-arter, infånga viflar. Men den enda gång, som jag haft tillfälle att iakt- 

 taga denna art, hade den insamlat skalbaggar ur en mycket afvikande insektgrupp, näm- 

 ligen chrysomeliden Adoxus (Eumolpus) obscurus. Att något nödtvång härtill ej förelåg, 

 framgår däraf att andra Cerceris-a.rieY i trakten infångade viflar. Sphex flavipennis plägar 

 uteslutande fånga syrsor, men Fabre har i ett enda fall sett denna stekel samla gräs- 

 hoppor och anför ^) efter Lepeletier de Saint Fargeau ett annat dylikt fall. En annan 

 instinktvariation omtalas af Fabre, i det han eljest funnit Cerceris tuherculata infånga 

 uteslutande den stora vifveln Cleonus optlialmicus, men i två celler ^) anträffade viflar af 

 annan art. Dessa senare fall äro sålunda afvikelser från den eljest typiska exklusiviteten 

 i valet af rof. 



De anförda exemplen på instinktvariationer äro ej många. Flera torde visserligen 

 kunna framletas bland de föregående iakttagelsefallen, t. ex. i fråga om det provisoriska 

 döljandet af bj^tet, hålornas gräfning etc, men de äro dock sällsynta. I alla händelser 

 framgår, att instinkterna, trots sin stora beständighet, dock, likaväl som morfologiska 

 karaktärer, kunna variera, att de följaktligen kunna fullkomnas genom naturligt urval, och 

 att på det hela taget läran om instinkterna röjer en betydande släktskap med morfologien. 



Att något psykiskt element, såsom Wasmann anser, skulle ingå i instinkten, före- 

 faller osannolikt, såvidt med ordet psykiskt endast betecknas det för medvetandet fram- 

 trädande. Det psykiska elementet i instinkten skulle enligt Wasmann vara sinnesförnim- 

 melser. Men det låter väl tänka sig, att den syn, lukt o. s. v., som spela någon roll i 

 instinktlifvet, äro uteslutande af reflektorisk art, således hvad Bethe kallar fotoreflex. 



1) Peckham, 1898, sid. 30. 



2) Marchal, 1887. 

 S) 1879, sid. 122. 

 *) 1879, sid. 56. 



