KUNGL. SV. VET. AKADEMIENS HANDLINGAR. BAND 37. N:0 5. 173 



bild åskådliggör Z. skillnaden mellan instinkt och förstånd. »Bildlich känn man sägen, 

 der Verstand sei eine anfangs leere Tafel, auf der die Erfahrungen aufnotiert werden, der 

 Instinkt sei eine beschinebene Tafel, auf der von Anfang an aufgezeichnet sei, was zur 

 Erhaltung des Individuums öder zur Erhaltung der Art zu thun notwendig sei.» ^) För- 

 ståndet är således en förmåga utan innehåll, hvilken visserligen år medfödd, men kan 

 individuellt uppöfvas. Instinkten är en medfödd drift och har således från början ett 

 innehåll, såtillvida som den leder handlingen i en viss riktning, nämligen den för arten 

 under vanliga förhållanden lämpliga. Öfning spelar dar ingen roll. 



Wasmann anser förståndet för en slutledningsförmåga, som åtminstone i någon mån 

 inser och åsyftar något ändamål med handlingen (se citatet sid. 164). 



För egen del kan jag ej finna annat, ;in att Wasmanns fordran uppfylles redan i 

 ZiEGLEES definition, ty det förefaller mig själfklart, att den, som vet att mer eller mindre 

 ändamålsenligt afpassa sina handlingar efter omständigheter, som äxo högst afvikande från 

 de vanliga och som därför måste anses såsom oförutsedda i instinkternas schema, måste i 

 någon mån inse medlets, d. v. s. handlingens, förhållande till ändamålet. Nämligen inse 

 så pass mycket, som det låter sig göra utan språk. Något resonnemang, något verkligt 

 tänkande kommer ju ej här i fråga. Därtill är språket alldeles oundgängligt. I likhet 

 med Emery anser jag språket vara ett så kolossalt företräde för människan, att det gör 

 henne benägen att öfverskatta sin egen intelligens och underskatta djurens. Utan språk 

 skulle vår egen tankeförmåga bli så ytterst begränsad, att man knappt skulle kunna tala 

 om tankar i vanlig mening. Vill man emellertid söka svar på frågan, om insekterna 

 röja intelligens eller ej, så måste man tillgripa den experimentella metoden och försätta 

 dem inför omständigheter, under hvilka eventuell maskin mässighet i handlingssättet strax 

 skulle röja sig i bristen på ändamålsenlighet. I det föregående hafva anförts åtskilliga 

 sådana experiment, af hvilka jag här vill erinra om några. Redan det olika sätt, på 

 hvilket de särskilda individerna reagera mot de för dem främmande omständigheterna, 

 talar i sin mån för en större eller mindre grad af förstånd i stället för stereotypa in- 

 stinkthandlingar, hvilka, enligt det vanliga uppfattningssättet, böra af alla utföras lika. 

 Redan i ett föregående arbete (Svenska myror och deras lefnadsförhållanden, 1886) har 

 jag för myrornas vidkommande uttalat denna mening. Emellertid får man ej framställa 

 för stora anspi'åk. Redan bland människor har man ofta nog anledning att erinra sig 

 historien om Columbi 'kgg, så mycket mer då bland djur. Bethe har enligt min åsikt 

 ej tillbörligt iakttagit detta i sina experiment, genom hvilka han ville ställa myrornas 

 eventuella omdömesförmåga på prof. Då han t. ex. hade vant myrorna (Lasius niger) att 

 slicka honung från en öfver deras väg nedhängande bleckremsa och sedan plötsligt höjde 

 remsan, så att de ej kunde nå den, så sträckte de sig visserligen därefter, men mot- 

 svarade ej hans anspråk att hämta jord och hjggSh sig en trappa, oaktadt denna myrart 

 är bekant för att bygga med jord. Härtill kan anmärkas, att då denna myrart använder 

 jord som byggnadsmaterial till tufvor, tunnlar o. s. v., så är därifrån ett stort språng till 

 användningen af jorden för det af Bethe åsyftade ändamålet, hvilket låg fjärran från 

 dessa myrors erfarenhet och vanliga föreställningssätt, om uttrycket tillätes. Bethe begär 



^) ZlESLBB 1892, sid. 125, not. 1. 



