KUNGL. SV. VET. AKADEMIENS HANDLINGAR. BAND 37. N:0 5. 177 



fall upprepade gånger, så har visserligen jakten blifvit utesluten ur serien af reflexhand- 

 lingar, men det skulle kunna påstås med något sken af sannolikhet, att jakten i dessa 

 fall representerades af stekelns handling att gripa och i flera fall ånyo sticka den sålunda 

 uppgräfda larven. Då denna stekel ser sig i besittning af byte, skulle därigenom, kunde 

 det invändas, framkallas reflexserien: provisoriskt gömma bytet, gräfva håla, släpa ned 

 larven och lägga ägg. Men utom jakten hade i flera af de nämnda fallen äfveii stäng- 

 ningen af den gamla hålan blifvit utesluten ur handlingsserien. I dessa fall kan åt- 

 minstone sägas, att stekeln ej handlade maskinmässigt, medan han åter i andra fall sken- 

 bart meningslöst stängde den tomma hålan. Ungefär liknande voro förhållandena med 

 Pompilus viaticus n:r 4, 11, 12 och 15, för hvilka stängningen af den gamla hålan af bröts 

 genom anblicken af ett nytt rof. Denna anblick framkallade omedelbart reflexen släpa ned 

 bytet, men detta tillämnade handlingssätt fick vika för ett efter omständigheterna bättre 

 lämpadt. En särskildt påtaglig villrådighet med därefter följande ändamålsenlig handling 

 röjde Psammophila n:r 27. Pompilus fumipennis n:r 9, som oaktadt han fann sig i be- 

 sittning af nytt rof (hans egen uppgräfda spindel), fortsatte att stänga den tomma hålan, 

 gjorde, i strid mot den vanliga ordningen i handlingsserien, under detta stängningsarbete 

 upprepade besök vid rofvets gömställe. Sädana besök pläga eljest instinktenligt blott 

 göras medan hålan gräfves, men aldrig då den stänges, af det skäl att stekeln då ej har 

 något rof att besöka. Stekeln inflickade således en ändamålsenlig handling (att uppfriska 

 minnet af rofvets gömställe) i en annan ordning än den vanliga och kan därför inga- 

 lunda sägas ha gått maskinmässigt till väga. 



I de ofvannämnda fallen med Psammojyhila. och Pompilus äro yttringarna af för- 

 ståndet ej så i ögonen fallande af det skäl, att dessa steklar gräfva håla först sedan 

 rofvet infångats, på grund hvaraf invändningar kunna göras, såsom ofvan antydts. Annor- 

 lunda är det däremot hos Am-mophila-nrternsi, som gräfva håla, innan rof anskaffats. 

 Särskildt vill jag erinra om resultaten af några försök med A. campestris. 



A. camjjestris n:r 40 och 41 försågos med rof, medan hålan ännu höll på att 

 gräfvas. Hos båda kunde man iakttaga striden mellan böjelsen att fortsätta gräfningen 

 och den af larvens anblick framkallade bärningsreflexen. Särskildt n:r 41 löste problemet 

 på ett tillfredsställande sätt, i det han fulländade gräfningen af sin håla och med ute- 

 slutande af den provisoriska stängningen, som eljest aldrig underlåtes, omedelbart bar ned 

 sitt denna gång utan jakt förvärfvade byte. Helt annorlunda handlade under liknande 

 omständigheter A. campestris n:r 2, 13 och 51, Tachysphex unicolor n:r 5 och 16 samt 

 Pompilus viaticus n:r 16, hvilka påtagligen ej förmådde ändamålsenligt modifiera sitt 

 handlingssätt. Särskildt visade sig A. campestris n:r 51 såsom strängt konservativ, i det 

 hon icke mindre än sex gånger kastade bort en erbjuden larv, emedan ögonblicket att 

 tänka på byte ännu ej var inne. Deniia stekel betraktade likväl tydligen ej larven såsom 

 något gruskorn eller annat liflöst och i vägen liggande föremål, utan uppfattade hans 

 egenskap af foderlarv, ty han stack och malaxerade honom flera gånger för att få bukt 

 med honom och hindra honom att återvända. 



Denna sista stekels handlingssätt afsticker äfven skarpt från tillvägagåendet hos A. 

 campestris n:r 50, hvilken två gånger omedelbart efter hvarandra afbröt stängningen af 

 sin håla och ånyo borttog de instoppade gruskornen för att lägga in erbjudna och mot- 



K. Sv. Vet.-Abid. Haud. Band 37. N:o 5. 23 



