4 ROB. THALEN, JOllDMAGNETISKA BESTÄMNINGAR I SVERIGE. 



inskränker jag mig till redogörelsen för de mätningar, som hafva afseende på den hori- 

 sontela komposanten af jordmagnetismen. Ur dessa sistnämnda observationer, har jag 

 sökt få åtminstone en ungefärlig bestämning af läget och rigtningen för de isodynainiska 

 kurvorna inom de närmast norr och söder om de stora sjöarne Venern, Vettern, Hjel- 

 maren, Mälaren och Siljan i mellersta Sverige belägna provinserna, hvarvid torde för- 

 tjena omnämnas, att, såsom i det följande närmare skall angifvas, rigtningen för dessa 

 linier inom Gestrikland och Dalarne synes i väsendtlig mån afvika från rigtningen hos 

 de för Mälardalen gällande kurvorna. Naturligtvis måste orsaken till denna rigtnings- 

 förändring sökas i det starka magnetiska inflytande, som utöfvas af det mägtiga jern- 

 malmbältet, hvilket sträcker sig från trakten af Gefie öfver Norberg ned emot Filipstad. 

 Äfven lokala perturbationer har jag denna gång att anföra, förnämligast från Örebro, der 

 de framträda med en ovanlig styrka, utan att genom närvaron af egentliga malmlager 

 kunna förklaras. 



I det följande anföras äfven de af mig under 1873 anställda magnetiska observa- 

 tionerna, bland hvilka de under vintern och våren utförda absoluta bestämningarne voro 

 afsedda för undersökning af variations-instrumentens nollpunkt. Enligt öfverenskom- 

 melse med D:r Wijkander hafva nemligen, under hans vistande på Spetsbergen vintern 

 1872 — 73, samtidiga magnetiska observationer, såväl dagliga som terminliga, härstädes 

 egt rum från oktober 1872 till juni 1873. För dessa variations-observationer, i hvilka 

 en mängd observatörer deltagit, måste naturligtvis en särskild redogörelse lemnas, men 

 de af mig dervid utförda absoluta bestämningarne skola här angifvas. 



Jag tillåter mig derjemte att härstädes bifoga några under 1874 i Upsala magncthus 

 anstälda observationer, emedan dessa kunna vara af nytta vid bestämningen för nämnda 

 ort af den ärliga ändringen i värdet på den horisontela komposanten af jordmagnetismen. 

 Likaså anföras några under 1878 — 1882 anstälda mätningar dels i Upsala, dels å några 

 utefter den nyligen öppnade norra stambanan belägna orter. 



1. Variatious-instriiniciitcii. 



På våren 1872 fingo variations-instrumenten undergå några smärre förändringar, 

 pä det att observationerna skulle bli noggrannare än förut varit möjligt. Afläsningskikarne, 

 som hittills varit fastade vid ett stativ af trä, öfverflyttades nu på en för detta ända- 

 mål uppmurad stenpelare, med hvilken de fast förbundos. Medels en särskild och vid 

 de andra kikarnes stativ fästad tub, samt en på motstående y'ä.gg, anbragt skala, har 

 jag tid efter annan kunnat öfvertyga mig derom, att dessa afläsningstuber förblifvit i 

 fullkomligt orubbadt läge. Afståndet mellan hvardera magnetens spegel och skala har 

 varit 2,531 skaldelar, i följd hvaraf värdet på en skaldel blir 40".75. 



Vinkeln mellan den magnetiska meridianen och intensitets-instrumentets fria nål 

 ökades nu icke obetydligt, mot hvad densamma förut varit. För uppmätning af denna 

 vinkel anstäldes medels en gifven magnet i enlighet med Lamonts förfaringssätt ') de- 



') Lamoiits Haiidbucli d. Erdiuagii. s. 211. 



