KONGL. SV. VET. AKADEMIENS HANDLINGAR. BAND. 20. N:0 3. 57 



norr om landsvägen till Sköfde. B Ö. om trädgårdsgången utmed åkern, 60 

 steg N. om landsvägen. C mellersta gången, 225 steg från landsvägen. D gång- 

 stigen öfver förstnämnda åkerfält, 30 steg österut från tomtens NU. hörn. 

 Lokal perturbation visar sig i någon mån härstädes, i det nemligen intensiteten är 

 minst på sjelfva kullen och norr om densamma, men ökar sig söderut. 



Sköfde, landsvägen till Skara, 160 steg V. om staketgatan. 



Falköping, nära jernvägsstationen. A körväg till »stenbrottet», 65 steg S. om lands- 

 vägen till staden ; B ängsmark midtför och SO. om både jernvägsstationen och 

 »Uggleboet». Lokomotivstallet rätt i N. från B. 



Herrljunga, jernvägsstation. Observationsorterna å körvägen öfver det S. om kyrkan 

 belägna åkergärdet. A i en dalsänka, 210 steg från landsvägen strax S. om 

 kyrkan, från h vilken väg B var 125 och C 60 steg aflägsen. 



Göteborg, trädgårdsföreningens lokal, hörnet mellan nygatan och stampgatan. A vin- 

 keln mellan två trädgårdsgångar, 75 steg från bron öfver vallgrafven. B 70 

 steg från nämnda skilnad mellan gångarne längs den utmed Mandalsån befintliga 

 gångstigen. 



8. De isodynamiska liniernas riktning inom mellersta Sverige. 



Om man för en gifven ort under olika år med tillbörlig noggrannhet bestämmer 

 den horisontela komposanten af jordmagnetismen och derefter jemför dessa för daglig 

 variation korrigerade X-värden med de motsvarande intensitetsvärdena för en annan 

 observationsort, t. ex. Upsala magnethus, så visa sig differenserna mellan stationens 

 och magnethusets intensiteter vara för de olika åren konstanta. Exempel härå lemna 

 de ofvan anförda värdena för Carlsborg vid Gefle (1870 och 1872), Läby gästgifvargård 

 (1871 och 1872), samt Örebro slottspark (1871 och 1872). Med användning af detta 

 af Lamont angifna förfaringssätt kan man derför, utan några vidare reduktioner, ur 

 dessa differenser, de må härröra från hvilket som helst af de nu i fråga varande observa- 

 tionsåren, med hvarandra jemföra intensiteterna på olika orter och sålunda komma till 

 kännedom om de isodynamiska liniernas riktning. I min föregående uppsats var det 

 mig dock icke möjligt att annat än schematiskt angifva, huru dessa linier äro belägna 

 inom Mälardalen. Jag skall nu med begagnande af observationerna under åren 1869 

 — 72 utsträcka undersökningen till de närmast norr och söder om nämnda trakt belägna 

 landskapen och dervid söka, så vidt möjligt är, ersätta den schematiska riktningen hos 

 de isodynamiska linierna genom deras verkliga läge. 



Mina egna observationer äro likväl icke talrika nog, för att jag med säkerhet må 

 kunna angifva riktningen hos dessa kurvor inom hela det område, hvarom fråga nu är, 

 i följd hvaraf det varit nödvändigt att för detta ändamål komplettera dem. Ett rikligt 

 material skulle dervid Ångströms vidt omfattande observations-serier kunnat lemna, 

 ifall de ännu vore beräknade, hvilket dock beklagligtvis icke är händelsen. Återstår 

 sålunda endast det värderika bidrag, som Lundqvist, bland annat för mellersta Sverige, 



K. Yet. Akad. Handl. Band. 20. N:o 3. 



8 



