KONGL. SV. VET. AKADEMIENS HANDLINGAR. BAND. 20. N:0 3. 65 



linie har blifvit bestämd med ledning af Lundqvists mätningar å Visingsö, som är den 

 enda att här söderut tillgå, aldenstund hans mätningar i Grenna antyda stark lokal 

 perturbation och derför måste förkastas. Huru kurvan — 100 rätteligen bör dragas 

 genom Vestergötland, derom är jag ännu oviss. Mina egna observationer i Skara, liksom 

 Lundqvists vid Salsta, nära Halle- och Hunneberg, äro sannolikt behäftade med lokal 

 perturbation. Det är således ganska möjligt, att riktningen för denna kurva behöfver 

 inom vestra Sverige något modifieras. 



Linierna — 200, — 300 och — 400 äro dragna sins emellan nära nog parallela. 

 Den nordligaste af dem utgår från Dannemora-trakten och följer södra gränsen af det 

 mägtiga jernmalmbälte, som sträcker sig genom Gestrikland, Dalarne, Vestmanland och 

 Vermland. Vid Carlskoga-trakten har jag måst låta denna kurva få en stark S-formig 

 krökning i följd af de mellan Kristinehamn och Laxå gjorda observationerna. Mät- 

 ningen vid Laxå var jag dock nödsakad att förkasta. 



Linien — 500 har alls icke kunnat uppdragas. Man ser dock af kartan, att hon 

 sannolikt bör gå midt öfver det nyss nämnda, starka malmbältet, ehuru inga direkta 

 observationer finnas att bestyrka ett sådant påstående. De i trakterna af Smedjebacken 

 och Norberg inom sjelfva de malmförande orterna anstälda mätningarne måste, såsom 

 för mycket afvikande från de öfriga observationsorterna, förkastas; och det torde äfven 

 vara temligen svårt att inom dessa, på perturberande malmlager så rika trakter, kunna 

 finna lämpliga observationsorter ^). 



Linierna — 600 och — 700 synas ock böra utgå från Dannemora-trakten, hvilken 

 trakt således tyckes bilda ett sorts centrum, från hvilket en stor mängd intensitetslinier 

 utlöpa. De nu i fråga varande kurvorna böja sig bågformigt mot norr genom Gestrik- 

 land och Dalarne. Inom Vermland draga de sig i sydvestlig riktning mot riksgränsen 

 och följa således den norra sidan af det stora, redan omnämnda jernraalmbältet. Egent- 

 ligen äro dessa linier till sitt lopp ännu endast att betrakta såsom schematiskt gifna, 

 ty observationerna äro på många orter ännu alldeles för få och från hvarandra betyd- 

 ligt aflägsna, i följd hvaraf framtida mätningar möjligen komma att icke obetydligt 

 modifiera dessa liniers riktning. Men så mycket toi^de dock vara säkert, att det mäg- 

 tiga jernmalmbältet på temligen stora afstånd utöfvar sin inverkan på dessa kurvors 

 gång. 



^) I omedelbar närhet af ett jernmalmlager borde man, för erhållandet af ett från malmraagnetismen obero- 

 ende ^-yärde, kuuna betjena sig af den linie, hvilken jag vid fråga om undersökningen af jernraalmfälteu 

 kallat den neutrala linien. Storleken på den neutrala vinkeln otq kan dervid erhållas genom maximi- oeh minimi- 

 vinklarne «i och a, medels equationen 



1 1 2 



+ 



sin oTj sm »2 sin otq 



Med kännedom om den neutrala vinkelns storlek skulle läget för den neutrala linien kunna bestämmas, hvarefter 

 man hade att i någon lämplig punkt på denna linie anställa en vanlig intensitets-mätning för att göra A^-värdet 

 oberoende af malmens inflytande. För att allt detta utan för mycken tidsutdrägt må kimna ske, fordras dock 

 att ega tillgång till en redan pä grund af magnetiska mätningar upprättad karta öfver malmfältet. Naturligt 

 är ock, att man derjemte bör välja en sådan del inom detsamma, der de magnetiska förhållandena äro så enkla 

 som möjligt, äfvensom att göra observationerna på lämpligt afstånd från sjelfva malrastocken. (Jfr Stir la Re- 

 cherche des mines de Jer a Xaide de mesures magnétiques, Nova Aota Reg. Soc. Se. Ups. Jubelbaudet, 1877.) 



K. Vet. Akad. Haadr B. 20. N-.o 3. " 



