ft 



6 A. G. NATHORST, SPETSBERGENS KÅRLVÄXTEE. 



fanerogama arter, men om trenne, hvilka endast funnits på Beeren Eiland men ej på 

 Spetsbergen, fråndragas, blir antalet endast 106. I denna lista saknas derjemte Carex 

 glareosa Wg (uppförd såsom synonym med C. lagopina Wg) samt Betula nana L., och 

 v. Heuglin hade påtagligen ingen kännedom om Th. Fries' ofvan anförda förteckning, 

 ehuru denna utkommit redan 1871 och dessutom reproducerats i »Abhandlungen heraus- 

 gegeben vom naturwissenschaftlichen Vereine zu Bremen», Bd 3, Heft 1, tryckt 1872. 

 Då v. Heuglin sjelf icke var botanist äro dessa misstag ganska förlåtliga, och jag skulle; 

 ej ens påpekat desamma, såvida icke i dessa dagar v. Heuglins arbete blifvit kritiklöst 

 refereradt i »Botanisches Jahresbericht» ^), der det med förbiseende af den af Th. Fries 

 lemnade förteckningen anföres såsom varande den fullständigaste hittils publicerade 

 listan öfver Spetsbergsväxterna. Huru med denna fullständighet förhåller sig torde 

 tillräckligt framgå af det ofvan anförda. 



Under Leigh Smiths resa till Spetsbergen 1873 gjordes äfven några botaniska 

 insamlingar af The Rev. Eaton M. A., hvarvid isynnerhet i Wijde Bay intressanta 

 fynd blefvo gjorda. I Eatons förteckning (1. c), hvars fanerogamer bestämts af Le 

 Marchant Moore, upptagas trenne för Spetsbergen nya arter, nemligen Gentiana tenella 

 Fries, Ranunculus acris L. och Glyceria maritima Wahlb. var. festuciformis Hartm.??, 

 af hvilka likvisst endast den första torde böra anföras såsom ett tillägg till Spetsbergs- 

 floran, under det att den andra sannolikt torde vara Ranunculus affinis R. Br. och den 

 tredje (från Hopen) Glyceria vilfoidea (Ands.) Th. Fe. Spetsbergens kärlväxter hade 

 sålunda blifvit ökade till 115. 



Under den geologiska Spetsbergsexpeditionen sistlidne sommar (1882) egnade jag 

 när sådant var möjligt äfven min uppmärksamhet åt landets högre växter och hade 

 dervid den lyckan att anträffa 7 för Spetsbergen nya arter jemte några derstädes förut 

 ej kända varieteter. Antalet af Spetsbergens kända kärlväxter belöper sig sålunda 

 numera till 122 ^). (Detta då man, såsom riktigast synes vara, i enlighet med A. Blytt 

 och Kjellman upptager Poa strida Lindeb. såson\ till arten skild från P. flexuosa Wg, 

 och efter Kjellman med Diqyontia Fisheri R. Br. förenar D. psilolantha Rupr.). De nya 

 arterna äro Rubus chamaemorus L., Potentilla multifida L., Äira caespitosa L. /. borealis 

 Trautv., Glyceria Kjellmani Lge /. tenuifolia Lge, Luzula Wahlenhergii Rupe., Juncus 

 castaneus Sm., Juncus triglumis L., och de nya formerna, Potentilla nivea L. /. suhquinata 

 Lge samt hufvudformerna af Betula nana L., Luzula arcuata Wg och Ranunculus Pallasii 

 Schlecht. 



Dessa goda fynd torde dels bero derpå, att Isfjorden tillhör den i botaniskt hän- 

 seende rikaste trakten, dels derpå att de geologiska undersökningarne nödsakade mig 

 att vandra omkring snart sagdt allestädes. Men den botaniska skörden skulle säkerligen 

 hafva blifvit ännu rikare, om jag haft mera tid att ofira åt dessa iakttagelser, nu kunde 

 jag, liksom under resan 1870, nästan blott i förbigående egna min uppmärksamhet åt 

 växterna. Huru rika i botaniskt hänseende dessa trakter verkligen äro torde bäst 

 inses, om man betänker, att af Spetsbergens 122 kärlväxter har jag, oaktadt de anförda 

 ogynsamma förhållandena, sjelf under mina båda resor till detta land varit i tillfälle att 



1) Bd 6. 1878. Abtli. 2. p. 883. 



-) Är 1883 bar antalet ökats till 123. Se noten å följande sida. 11 Dec. 1883. 



